PATRU LUNI MAI TÂRZIU
„În privința știrilor externe care susțin că lucrările stagnează
la rafinăriile de cobalt construite de către partenerii chinezi,
verificați-vă sursele!”, spun reprezentanții Bartos Corporation,
care susțin că lucrările avansează fără sincope
și că nu ne îndoim de angajamentul Chinei pentru viitorul nostru.
Este ora 13:00, să ne alăturăm doamnei cancelar!
Bună ziua!
Vă binecuvântez pe toți în aceste momente de mari încercări și oportunități.
În ciuda relatărilor din presa străină, reunificarea Faban a fost un succes total.
Nu există frământări. Nu există forțe de gherilă.
Există numai o împrospătare a dragostei noastre.
Însă bestia americană și statele sale clientelare încearcă să ne sufoce.
Sancțiunile meschine vor da greș mereu, fiindcă iubirea nu poate fi sancționată.
Închide-l!
- Dușmanii știu că prosperăm. - Închide-l!
Economia e puternică. Muncitorii noștri sunt fericiți.
- Închide-l! Te rog! - Dușmanii noștri știu, așa că mint...
Ce naiba ai?
De ce nu dormi?
- Închideți-l, vă rog! - Nu putem, măcelarule!
Merge toată ziua. Asta-i regula.
- Închide-l! - Iisuse, taci odată!
...nu plec capul în fața nimănui.
Oricine îndrăznește să mă insulte sau să-mi insulte țara îmi va simți furia
și nu va fi iertat niciodată.
Este ora 13:00.
Să ne alăturăm doamnei cancelar.
Este ora 13:00.
E timpul pentru discursul zilnic al cancelarei Vernham.
Se tot vehiculează o minciună,
că înțelegerea cu China a afectat industria locală a zahărului,
că magazinele sunt pline cu zahăr ieftin chinezesc,
iar producătorii noștri au greutăți din cauza concurenței.
Nu credeți aceste minciuni!
Industria zahărului e puternică.
Producătorii de zahăr din Westgate sunt fericiți.
Așa-zisele demonstrații din ținutul sfeclei de zahăr nu sunt altceva
decât teatru pus în scenă de americani.
Nu lăsați mințile înguste să vă amăgească.
Trebuie să vă străduiți să aveți o minte grațioasă.
Și cine este de fapt de vină pentru problemele afacerilor locale
și relatările despre frământări în Westgate?
Vă spun eu cine: Keplinger, infamul politician de stânga.
E încă undeva, acolo, și lucrează cu elita globală
ca să distrugă tot ce am construit.
Pentru cei ce ni se opun am un singur mesaj:
„Tu visezi că mi-o tragi.
Eu nu visez că ți-o trag.
Tu visezi că mi-o tragi. Eu nu visez că ți-o trag."
Gura! Taci!
Dormi!
A trecut o săptămână, cretin nebun!
Tu visezi că mi-o tragi. Eu nu visez că ți-o trag.
Este ora 13:00. Să ne alăturăm doamnei cancelar.
REGIMUL
La dracu'!
E cald! Cald!
Pe toți dracii, e cald!
Frig!
Frig! Pe toți dracii, e frig!
Cu ce dracu' ești îmbrăcat? Dă-o jos!
Arde-o! Dacă mai există foc la temperatura asta.
A fost mai bine aseară?
Parcă aș sta trează în curul unei cămile. Tu nu simți?
Sigur că da. E la fel de rău și în partea mea de lume.
- Cald! E prea cald! - Biata Lenny!
O să vorbesc cu cei de la mentenanță, da?
- Da. - Știi, când nu pot să adorm,
îmi imaginez un doctor care îmi deschide craniul,
îmi scoate creierul și toate gândurile care mă țin treaz,
durerile și dorințele,
toate dispar și atunci adorm imediat.
Nu o să-mi imaginez propria-mi lobotomie, mersi!
Desigur. E doar o sugestie.
Doamne! Aerul miroase a bălegar azi.
- Bună dimineața, dragul meu! - Bună dimineața, scumpule!
Luăm o bomboană de mentă, da?
Bravo!
Cuptor!
E ca un cuptor! Doamne, e și mai rău aici, Nicky!
Băiatul doarme în patul cancelarei mai nou. Mă îngrijorează.
Cred că avem alte priorități, Victor.
Economia noastră stă pe marginea prăpastiei.
Sunt la fel de îngrijorat ca tine.
Înscrierea la Princeton a lui fi-miu, contul de iPhone, căsuța din Miami.
Toate s-au dus la naiba! Trăiesc ca potaia unui nomad.
Parcă ai aplaudat aventura noastră în Coridorul Faban.
„Sancțiuni, să vă vedem!”, parcă așa ziceai.
Nu! Încă sunt de acord cu politicile doamnei.
- Știi asta. Doar că... - „Doar că...” ce?
Ai vrea o vacanță undeva fără Legea Șaria?
Scăpați de paltoane, o să vă vadă!
Numărul! Numărul, dragule! Mai știi?
Treizeci și patru.
Da. Să-i dăm drumul!
- Stai! Caviar! Așteaptă! - Da.
- Zâmbește! - Gata.
Îi pui titlul: „Iubire bine făcută”, nu?
„Nu murim de foame din cauza sancțiunilor.”
Da, e bine și așa. Mai bine, de fapt.
Mă bucur să te anunț că 20 din 26 de centre de poezie au fost finalizate.
Portofelul meu plânge, dar e o veste bună.
De ce naiba sunt 26?
E numărul imprimărilor originale după „Cântecele inocenței” ale lui Blake.
Pe bune? Sunt 4.000 de grade aici!
- Scuze, doamnă! Din obișnuință. - Eu vreau puțin.
E timpul pentru micul dejun.
Cere-i scuze lui Agnes!
Scuze, a fost un tiran în ultima vreme.
- În plus, Agnes... - Da, doamnă.
Îi miroase gura a fecale. Ai observat?
Nu mi-am dat seama, doamnă.
Să lucrăm împreună la asta. Agnes?
Cum este?
N-am întrebat azi, doamnă.
Dar doarme?
Doarme?
Puțin. Da, doamnă. Cred că încearcă.
Bine.
Deci încă mișcă.
Bine.
Agnes, mai fă rost de aparate de aer condiționat!
Desigur, doamnă!
Chiar dacă protestele din Westgate ar fi reale,
deși nu sunt,
de ce se plâng lucrătorii noștri din industria zahărului?
China este prietena noastră.
Dormi bine, măcelarule?
Gândiți-vă la modalitățile în care China investește în viitorul nostru.
Infrastructură. Drumuri.
Noile rafinării de cobalt.
Toate aceste parteneriate vor da roade în curând.
Oricine spune altceva este fie o unealtă a serviciilor americane de informații,
fie un susținător al lui Keplinger, care visează la declinul meu.
Ei bine, nu va exista un declin.
Dragostea noastră e prea puternică.
Nimeni nu va interveni între noi.
- Nu-i spun despre cal. - Trebuie să-i spunem despre cal.
Atunci spune-i tu! E treaba ta.
Sunt ministrul comunicațiilor, nu mă joc cu bicele și frâie.
Băga-mi-aș, ce frig e!
Mi-aș ucide familia pentru un fular.
Un singur fular! Le-aș lua beregata.
Ia te uită!
Asta-i o chestie nouă.
Bună dimineața! Înainte să începem, pot să vă spun ceva?
Nu vreau să vă văd tăcuți și îngrijorați.
Trebuie să vă străduiți mai mult să păreți normali.
Când nu sunteți normali, mi se pare că-mi spuneți
că eu nu sunt normală și asta împute încăperea.
Pute a eșec și nu-mi place.
Mă face să nu am încredere în voi și să vă doresc moartea.
Așa că...
Dați-vă silința să fiți normali! Bun, să începem!
Doamnă,
antagoniștii externi continuă să facă tot ce pot,
mai puțin să intervină armat,
ca să ne pedepsească pentru coridorul Faban.
Bunuri sub sechestru, interdicții de călătorie, încurajarea dezertorilor.
„Sancțiuni ipocrite”, le spun eu.
Da, însă care-i știrea de fapt?
Știam că piețele se vor echilibra după înțelegerea cu China.
Comerțul cu China urma să aducă bani, nu să ne usuce economiile.
Doamnă, comerțul cu China nu a fost energizantul sperat.
După protestele din Westgate, importurile ieftine ne-au afectat industria...
Nu-mi pasă de sfecla de zahăr.
Spuneți-mi despre rafinăriile de cobalt.
China trebuia să modernizeze rafinăriile și să ne repună în funcțiune economia.
Unde este câștigul nostru? Când încep să facă bani?
Foarte curând, doamnă. Sperăm.
Constructorii chinezi au avut probleme tehnice.
Quelle surprise!
- Nu pot aștepta la nesfârșit. - Între timp, doamnă...
Se mai închid trei fabrici de sfeclă de zahăr,
deci protestele din Westgate degenerează.
Ar trebui să discutăm despre îmbunătățirea imaginii.
Putem discuta despre incidentul de ieri?
Este o problemă cu un cal.
De-abia aștept următoarea propoziție.
Un polițist călare care monitoriza protestul lucrătorilor din Westgate...
Calul lui s-a speriat.
- A fost vina mulțimii, doamnă. - A dat din copite și a lovit o femeie.
În zona burții.
Femeia era însărcinată.
- A avut loc un avort. - Sarcina era înaintată.
Da, și femeia? Ce...
Din păcate, a decedat.
Scuze, de ce îmi spuneți asta?
Doamnă, se pare că a devenit un slogan mobilizator
printre nemulțumiți, mai ales cei din Westgate.
Nenorociții ăia din Westgate și nevoile lor emoționale!
Sunt ca niște copii!
Suntem de acord, doamnă.
Însă n-ar strica să avem un dialog public
cu oamenii din Westgate.
Și, având în vedere situația de față, poate ceva cu copii?
Bine! O sesiune de întrebări și răspunsuri cu copiii din Westgate, la palat.
Dar numai de informare! Nu o să le oblojesc rănile emoționale.
Doamne, e foarte cald!
Cui îi mai e cald?
SITUAȚIA TA E DE NESUPORTAT, DAR EXISTĂ SCĂPARE.
- Ce e? - Căcat!
- Ce-i asta? Unde mergem? Ce e? - Hai, măcelarule!
La stânga!
- Unde mă duceți? - O mișcare aiurea și iei un glonț în cap!
- Ea nu ar face... - Nu-i pasă de tine!
La stânga!
Bună, Herbert!
Sunt Ed.
Keplinger.
- Ce faci aici? - Aici locuiesc.
- Ba nu. - Sunt foarte sigur că da.
Nu, ești la țară...
- Ești la țară. - Nu zău?
Nu prea pare.
Nu, te-am văzut.
Trăiești în nord, într-o casă mare, acoperit de rușine.
Știm cu toții. Toți te-am văzut.
Da, e puțină magie cinematografică, din păcate.
Din când în când mă mută cu forța, dar politicos, din celulă în vilă
pentru câteva scene fictive.
- Ești un mincinos nenorocit! - Da.
Înțeleg că ești confuz după ce v-a spus ea.
Nu, ai încercat să ne distrugi când erai cancelar.
Tu și amicii tăi de stânga ați făcut înțelegeri.
Îți dau un sfat, Herbert, ca de la un prizonier la altul,
tot ce ai crezut că știi afară,
când respirai aerul libertății, este praf în ochi de fapt.
Lasă-l să treacă!
Îmi permiți?
Tom, cheile!
Mulțumesc. Ești din ținutul sfeclei de zahăr, nu?
Mama era din Westgate.
Așa.
Nu-i lua în seamă pe Tom și Vin, sunt foarte amabili
și au trecut prin multe, mai ales Vin.
Deci ei mi-au dat cartea ta?
Cartea... Doamne, sper că nu ai citit-o!
- Nu. - Mă bucur.
Flatulația fetidă a unui politician îmbătrânit.
Știe cineva de ce stăm în picioare? Să luăm loc!
Te rog!
Ușurel, Vin!
Ce este asta?
În celula mea e cam ca la bulău, așa că Tom și Vin mă mai aduc aici
noaptea, pentru câte o masă nocturnă.
Știi tu, o țigară, niște rachiu, o bucată de cârnat.
E secretul nostru.
Micul nostru secret.
Ți-a împuiat capul, nu-i așa?
E în regulă, nu am nimic de împărțit cu nimeni.
Am ajuns într-un punct, unde...
- Îmi e milă de ea. - Tacă-ți fleanca!
Vezi ce spui, măcelarule!
Îi spui pe nume, altfel nu stai la masa mea. Ați înțeles?
Acum ieși!
- N-am mâncat cârnat. - Nu în seara asta. Pleacă!
Tom, prietene, un moment, te rog!
Îmi cer scuze.
Aici vei fi tratat cu respect.
Da? Nu-mi pasă ce ai făcut.
Tu și cu mine suntem la fel.
Nu sunt mai bun ca tine, de fapt, în multe privințe, sunt mult mai rău.
Nu e așa rău cum pare.
Mulțumesc.
Nu înghiți!
PUTEȚI SCĂPA AMÂNDOI.
AMERICA O SĂ-L VINDECE PE FIUL TĂU.
ÎI SUNT LOIALĂ ȚĂRII MELE.
TE ROG SĂ NU MĂ MAI CONTACTEZI.
Pe aici, vă rog! Toți copiii din Westgate.
Cei care aveți întrebări pentru cancelar, stați pe locurile pregătite!
Pe aici, vă rog! Pe aici!
Copiii au fost verificați de noi?
- Niciun Trotsky în devenire printre ei? - Copiii au fost verificați.
- Te asigur. - Bun.
N-aș vrea să scot ștreangul în miniatură. Sper că nu ajungem acolo.
Doamnă,
vă rog să vă amintiți că sunt oameni adevărați din Westgate
și că ați cerut transmisie live.
De ce îmi spune toată lumea asta? Crezi că o să mă cac pe scenă?
Cred că ar fi înțelept să păstrăm un moment de reculegere,
la început.
- Nu vorbesc despre cal. - Nu trebuie să spuneți cuvântul „cal”.
Cred că mulți vor înțelege că este vorba despre cal.
Nu mai spune cuvântul „cal”!
Fără altă introducere, băieți și fete,
cancelara Elena Vernham!
Vai de mine, ce cald e! Îmi cer scuze.
Bună dimineața tuturor!
Bună dimineața, doamnă cancelar!
Ce drăguț!
Aș dori să încep cu un...
Câteva întrebări. Cine începe?
Da?
Mama mea...
Scuze.
E în regulă, dragă, respiră!
Mama spune că o să raționalizăm mâncarea
din cauza lanțului de distribuție.
- E ceva ce... - Nu!
Să nu ne speriem spunând aceste cuvinte,
„rație” și „lanț de distribuție”.
Nu, avem o economie bună, puternică.
Avem o agricultură puternică. Fiți cumpătați! Și eu am strâns cureaua.
Mai puțin unt, mai puțin vin. Îmi face bine să consum mai puțin.
Urmați-mi exemplul și faceți economie.
Gustările voastre preferate nu dispar.
Da? Bine. Cine urmează? Da?
- Locuiesc cu părinții în Westgate. - Da, am simțit mirosul.
Păcat. De regulă, merge figura asta.
Nu, ador mirosul de fabrică. Miroase a slujbe.
Mereu am avut o legătură puternică cu cei din Westgate.
Continuă, te rog!
Părinții mei se tem că fabrica de procesare o să se închidă.
O să fim bine? Având în vedere chinezăria situației?
- „Chinezăria situației”? - Așa vorbesc copiii.
- Nu? - Mulțumesc pentru întrebare.
Ținutul sfeclei de zahăr o să fie bine.
Comerțul liber cu China va da roade.
Libertatea Fabanului va merita costul. Dar o să spun ceva. Aveți puțină mândrie!
Am câștigat Fabanul pentru voi, v-am dat forță.
Serios! Să nu ne frângem gâtul la primul obstacol.
Fiți oameni adevărați! Nu vă mai plângeți!
Lăsați-mă să-mi fac treaba și fiți recunoscători!
Bine. Scuze.
Nu, nu-ți cere scuze, dragule, nu te cert!
Bun, cine urmează?
Mai întâi, ne distrăm până acum?
- Da. - Da?
Încă o întrebare, haideți!
Când mă fac mare,
vreau să fiu doctor, ca dumneavoastră, și...
Scuze, un nenorocit de cal?
Despre asta e vorba.
Un cal? E absurd! Caii se sperie. Asta fac ei!
Vai! I-oi fi spus eu calului să o lovească pe femeie!
Tropa, tropa și buf! Da, bineînțeles!
Să dăm vina pe mine! A fost vina mea.
Scuze! Dacă ești o balenă însărcinată, nu protesta împotriva guvernului!
Asta este exact ce vor americanii.
Își doresc teamă și frământări,
fiindcă bugetul lor de apărare depinde de asta.
Iar voi le puneți totul pe tavă!
Și Keplinger, șobolanul marxist, vrea să se îmbogățească pe spinarea voastră!
Se ascunde în vila lui.
Ne subminează,
complotează, uneltește, ne pune mucegai în pereți.
Încearcă să ne otrăvească pe toți.
Îmi pare rău.
Scuze, dragă. Spuneai că vrei să te faci doctor?
- Nu-i dă nimeni un șervețel? - Profesia de medic...
- Am văzut destul. - ...le oferă multe tinerilor de azi.
Mami și tati vor trebui să-ți cumpere multe rechizite.
Probabil e din cauza aerului rece și uscat.
- Poftim? Rece? - Cald, desigur. Aerul cald.
Ești drogat? Dă-te de pe mine!
Da.
Ascultă-mă! Nu sunt supărată. Aerul era foarte uscat acolo.
De-asta avem hidrometru. E treaba ta, da?
Da.
Și ți-am spus despre halenă, da?
Nu-s supărată. Aerul era uscat, iar ție îți miroase gura a rahat.
Doctorii din palat spun că problema a fost soluționată.
În ciuda incidentului medical,
cei prezenți au fost încântați de prestația cancelarei,
care a inclus o denunțare înflăcărată a criticilor și furnizorilor străini.
Doamnă cancelar!
Nu, rămâi așezat. Ia loc! Te rog!
Scuze, a trecut mult timp. Am fost foarte ocupată.
Da, îmi amintesc cum era.
Știi bine.
- Ceai negru? - Mersi, nu.
Nu-mi place pișatul cald.
- Ești bine, nu? - Da.
- Foarte bine! - Grozav, bravo ție!
Și tu? Văd că încă îți șlefuiești înfățișarea.
Îți menții imaginea de disident neîngrijit.
I-am spus lui Nicky: „Oare cum se descurcă acolo, jos?”
Apoi mi-am amintit
că, dacă ai oglindă, ești pe val.
Dacă chiar vrei să știi, m-am simțit îmbătrânit în ultima vreme...
Și cam singuratic.
Dar dorm foarte bine.
Visezi la momentul tău gen Mandela?
- Elena! - „Doamnă cancelar”!
Da.
Pot să te întreb de ce ai venit?
Nu știi.
Am venit să ți-o trag până leșini, Eddie.
- Da... - Da, e o glumă.
- Am venit să-ți sparg fața. - Da.
- Dacă crezi că ajută. - Calmează-te!
Tot glumă a fost.
Ei bine...
Te ascult la radio.
Ai o atitudine nouă, beligerantă față de Vest.
M-a amuzat ironia.
Te distrează?
Amicii americani nu au agreat niciodată stilul meu anti-imperialist.
Te-au preferat pe tine, muierușca supusă.
Ne amintim cu toții că ai stat capră pentru fiecare ban.
S-a terminat acum. I-am alungat.
- Nu zău? - Pentru oamenii cinstiți, muncitori.
- Vechea ta jucărie. - Da, clar.
Oameni muncitori, cum e matahala.
Brutele ca el te excită, nu?
Nu, el...
n-a fost important.
Te pricepi să-i manevrezi pe cei săraci cu duhul.
- Înghit gogoșile tale. - Pe ale tale le scuipă.
Măcelarii!
Ei chiar halesc neroziile tale.
Ești un filfizon boșorog, cu cartea ta pederastă, poșirca ta
și dizertațiile tale de stânga...
Nu! Bănuiesc că ar fi trebuit să fiu dus cu pluta ca tine.
Cine se aseamănă se adună, nu?
N-am ce face dacă eu sunt interesantă, iar tu nu ești.
Sunt născuți în durere,
iar tu le transformi durerea în furie și o folosești pe post de ciomag.
E genial.
Dar acum întorc ciomagul împotriva ta, nu-i așa?
Iar tu o știi.
Și ești foarte speriată.
De-asta ai venit aici, târâtură proastă!
Da...
Ei bine...
Odihnă plăcută, Eddie!
Unde e familia mea?
Poate la Lisabona?
Păcat de calul ăla.
Fața și trunchiul.
Lăsați și pe mai târziu!
Bun, drăguții mei.
În timp ce prestația cancelarei este aclamată la scară largă,
în timpul sesiunii de întrebări și răspunsuri,
e posibil să fi fost victima unui atac al CIA cu impulsuri pe frecvențe radio.
Atacurile pot cauza confuzie, irascibilitate și sângerări nazale.
Deși cancelara și-a revenit deja,
va fi monitorizată în continuare de experți medicali
care spun că e puțin probabil să existe efecte de lungă durată.
Dacă doriți să îi transmiteți urări de bine...
Bine ai revenit! Vino! Ia loc!
Da, știu, e macabru.
Nu-i nimic, nemernici simpatici!
N-ați avut de ales. Veniți, să mâncăm!
Văd că avem brânză în seara asta.
- A fost aici. - Da.
A întrebat de mine?
Nu.
De fapt, nu e adevărat. Ai fost menționat.
- Da? - Da.
Ce a spus?
M-a întrebat dacă l-am văzut pe măcelarul ei.
Îmi pare rău, amice.
Este adevărat.
- Sunt măcelar. - Ba nu ești.
- Nu ești! - Ba da.
Rănești oameni, dar...
Ce te-a pus să faci?
- Să faci și mai mult rău. - Mai taci!
Ai rănit oameni fiindcă ai vrut să te iubească.
M-a iubit.
Sfatul meu...
Renunță la luptă. Scapă de povară.
Renunță la ea, cum am făcut eu.
- Du-te naibii! - Bine.
- Sper că încă nu mi-ai citit cartea. - Normal că nu.
- Nici măcar o pagină? - Nu.
Bravo!
Seara în doi a fost mereu sacră.
E singura seară în care ne concentrăm asupra lucrului cel mai important...
- ...familia. - Familia.
- Zâmbește! - Zâmbesc.
Zâmbesc. Bun, am rezolvat.
Toată lumea să dispară!
Nicky, dacă aș fi însărcinată, n-aș merge la proteste.
Se poate întâmpla orice.
Aș putea fi doborâtă la pământ sau lovită de un cal dement.
Trebuie să protejezi copilul cu orice preț, nu-i așa?
Nicky?
Îi pierd.
Pe oamenii mei.
Fiindcă îi ții la distanță.
- Poftim? Nu-i adevărat. - Ba da.
Ce știi tu?
Nu mai fi atât de copilăroasă, Lenny!
Pentru numele lui Dumnezeu!
Protestele sunt reale.
Iar tu știi asta.
Trebuie să te duci și să-ți vezi oamenii. Să fii acolo unde trăiesc ei.
Nu! Nu fac așa ceva. Nici vorbă!
- O să fiu cu tine tot timpul. - Nu!
- Îți luăm medicamentele. - Nici vorbă!
Va fi ca și cum n-ai fi plecat din palat.
Nu! Am zis că nu pot.
Trebuie, Lenny!
Și poți!
Crede-mă! Poți!
Ce o să se întâmple?
Mergem cu mașina până la Răhățești,
le arăți zâmbetul tău frumos
și le spui cuvintele tale frumoase, și îi faci fericiți pe amărâții ăia.
Apoi ne întoarcem acasă.
Da?
Cald!
- Cald! - Da.
- Diazepam, epinefrină! - Nu, dă-mi mie!
Nimic nu te poate vătăma, da?
Trebuia să mai luăm niște ventilatoare.
Ăsta e B12. Mulțumesc, Rachel. Plecăm!
Cancelara Vernham se va întâlni cu reprezentanți
de la sindicatul producătorilor de sfeclă de zahăr din Westgate
ca să discute temerile protestatarilor.
- Ce vrem? - Slujbe în Westgate!
- Când vrem asta? - Acum!
Cancelara speră să pună punct violenței și tulburărilor
de la ultimele demonstrații
și să aibă un dialog util și curativ cu muncitorii din industria zahărului.
Printre subiectele ce urmează a fi discutate
sunt strategiile de limitare a concurenței făcute de China pe piața zahărului.
Cancelara așteaptă cu nerăbdare să revină printre oamenii din Westgate
care, așa cum susține de mult, sunt inima și sufletul clasei muncitoare a națiunii.
Îmi pare rău.
M-am gândit că e mai ușor să ne întâlnim la mine acasă.
Așa cum vezi, am adoptat stilul orizontal.
Bieții Tom și Vin!
Nu e vina voastră, prieteni. Niciodată nu e vina voastră.
Nu ai prins știrile, nu?
Da, pierde.
Se întâlnește cu Sindicatul Sfeclei de Zahăr din Westgate.
E suficient de disperată încât să iasă din zona de confort.
Și asta, Herbert, îmi sugerează...
Mulțumesc, prietene.
Poftim, ia loc!
Asta îmi sugerează...
...un final de joc.
Cred că s-a terminat. Cred că ea e terminată.
Noi încă suntem captivii mofturilor ei.
Am putea muri în regimul ei.
Dar, dacă supraviețuim, avem nevoie de un plan.
- „Noi”? - Da!
Noi, împreună.
Eu, cu experiența funcției de cancelar,
tu cu...
savoarea omului de rând.
Și cu viziunea ta.
Da.
Ce am face?
Totul. Absolut tot.
Dăm totul înapoi?
- Da. - Ferme, fabrici?
- Da. - Reforma funciară?
- Am spus că asta facem. - Și-i ținem pe americani la distanță.
Bineînțeles!
Ce e?
Vorbesc serios, așa facem!
Desigur, înainte va trebui să ridicăm cumva sancțiunile
și să stabilizăm piețele ca să evităm o catastrofă,
dar după asta îi ținem pe americani la distanță.
- Vorbești prea mult. - Pot să și fac.
Dar te rog, uită-te în sufletul meu!
Nu am motive să mint, Herbert.
Și ea?
Ce-i cu ea?
Ce se va întâmpla cu ea?
Nu prea știu de ce îți pasă, având în vedere cum te-a tratat.
Dar va avea parte de o judecată imparțială.
Ca oamenii să vadă cine este și ce a făcut.
Că eu le-am simțit durerea tot timpul, nu ea.
Apoi o să primească ceea ce merită.
Va dispărea din peisaj.
Da?
AGNES ȘI OSCAR SUNTEM AMERICANI
SUNTEM REALI ȘI PUTEM AJUTA. VORBEȘTE CU NOI!
ASCULT.
Ce-i mirosul ăsta?
Doamne! Miroase ca uretra unui porc!
- Om fi ajuns în Westgate. - Niște ulei aromat?
Da, te rog! Mulțumesc!
Mulțumesc, dragostea mea.
Îmi pare rău. Aerul condiționat din mașină nu merge ca cel din palat.
- E dat la maximum, Nicky. - Da?
E-n regulă. Ai mai diagnosticat premenopauza, doctore.
Da, așa este.
Nu sunt o partidă bună?
Este ora 13:00. Să ne alăturăm doamnei cancelar!
Vreau să-mi aud discursul.
- Poți da radioul mai tare, te rog? - Mai tare!
Prieteni...
Iubiții mei,
Îmi doresc să fiu din nou cu voi
ca să răspund nelămuririlor, ce s-a întâmplat cu dragostea noastră?
Am lăsat-o să se îndepărteze.
Mințile fără grație se resping una pe cealaltă.
Sunt încăpățânate.
Când, de fapt, dorim să fie unite
ca un copil și mama lui, piele pe piele.
Așadar, vă implor,
nu mă ignorați!
Lăsați-mă să revin în inima voastră!
Par fericiți să te vadă.
El pare fericit.
Nu, e fericit fiindcă toți știu că eu am venit la el.
Să respir adânc.
Încearcă să nu inhalezi mult.
Doamnă cancelar!
Silas Ganz, președintele Sindicatului Sfeclei de Zahăr.
- Sunt onorat că ați venit până aici. - Te rog!
Întotdeauna mă bucur să fiu în Westgate.
Bună ziua, Westgate!
- Bună ziua, sunt Nicholas Vernham. - Mă bucur că sunt aici.
Prima fază este spălarea sfeclei de zahăr,
apoi le tăiem în bucățele. O să vă arăt în faza următoare.
Mirosul este de la conținutul de apă din sfecla de zahăr.
- Miroase a rahat de cățel. - Da.
Sincer, noi suntem obișnuiți,
nouă ne miros groaznic lucrurile care nu miros a rahat de cățel.
Trei sute de mii de hectare de culturi de sfeclă de zahăr
din care vindem peste patru milioane de tone de zahăr rafinat.
Adică asta e norma obișnuită.
Dacă China invadează piața, fabrica se va închide până la Crăciun.
Zahărul chinezesc este aproape de două ori mai ieftin ca al nostru.
Bineînțeles că se cumpără acela.
- Da, bineînțeles. - Nu suntem proști.
- Nu. - Dar, dacă se închide fabrica,
eu nu știu să fac altceva.
- Poate fac angajări în Guangzhou. - Vă rog!
Dacă-mi permiteți...
Da?
Înainte de toate, aș dori să spun ceva.
Condoleanțe pentru femeia și copilul care au pierit în timpul protestelor și...
Aș dori să păstrăm un moment de reculegere în memoria lor.
Voi pleca într-un turneu prin țară
ca să mă asigur că astfel de tragedii vor fi evitate.
În plus...
Vom începe reforme pentru a proteja drepturile muncitorilor din industrie.
Westgate se va ridica din nou.
Da.
Dnă cancelar Vernham, un mic cadou din partea noastră!
Este un cadou caraghios.
O sfeclă de zahăr pentru grădina palatului.
Vă mulțumim pentru conversația de azi. Ați fost foarte rezonabilă.
Știam că veți asculta glasul rațiunii.
Desigur.
Ia planta asta căcăcioasă și împuțită din fața mea, Nicky!
Adu-mi-l pe dl Laskin!
- Da? - O să vorbim noi.
Prefă-te că e o convorbire personală. Nu ești supravegheată.
Bine.
Regimul cancelarei Vernham va fi răsturnat.
Poate nu mâine, dar se va întâmpla.
Dacă rămâi în palat, tu și fiul tău veți fi blocați.
Trebuie să plecați!
- Chiar puteți să ne ajutați? - Da.
Avem persoane de contact care te pot ajuta.
Ascult.
De la tine avem nevoie de informații despre apropiați.
Obiceiurile zilnice, ce mănâncă, cu cine vorbesc,
unde se duc noaptea, obiceiuri și deplasări.
Dar discutăm asta mai târziu.
E important să vă scoatem de acolo pe tine și pe fiul tău.
- Domnule, nu știu cine ești. - Poftim?
Nu știu cine ești.
Îi sunt loială cancelarului meu.
- Ești un diavol. Nu mă mai suna. - Ascultă-mă! Tu...
Ce s-a ales de dragostea noastră?
Am lăsat-o să se îndepărteze.
Minți fără grație!
Încăpățânate.
Nu mă alunga, dragostea mea!
Dle Laskin!
Am descoperit dovezi ale unei conspirații îngrijorătoare.
Vreau să trimiți forțe de securitate
la Sindicatul Sfeclei de Zahăr din Westgate.
Primește-mă înapoi în inima ta!
Doamnă, spuneți că vreți să descoperim dovezi
ale unei conspirații îngrijorătoare?
Nu, tu spui asta. Nu eu.
Deci nu spuneți să plantăm arme și bani în biroul Sindicatului.
Dumneata ai spus asta, sunt cuvintele dumitale.
Vreau să simt cum mă simți!
Doamnă, dacă faceți asta, protestele vor lua amploare.
Dle Laskin, de ce nu te duci să aperi țara în felul acela special
pe care numai dumneata îl cunoști?
Te rog!
Vreau să se întâmple.
Fiindcă...
Visez să ți-o trag.
La dracu'!
Căcat!
Alo!
Herbert!
Nu pot să dorm.
Lasă-mă...
Nu!
Nu vreau să dorm.
Nu?
De când te-am cunoscut...
oricând dorm,
fie un minut, cinci minute sau o oră,
nu se întâmplă nimic.
Ai înțeles? E gol.
Nu am niciun vis. Nimic.
Bine.
Ce vrei să spui?
Parcă aș fi mort și îngropat.
Herbert, te înțeleg.
- Da? - Asta face ea.
Adică...
Îți privează creierul de oxigen, de informație,
de orice fel de realitate senzuală.
Asta face ea.
Ce dracu' spui acolo?
Bine.
Ești nerăbdător.
Aștepți o schimbare. Înțeleg, toți o așteptăm.
Nu, uită-te la mine!
Nu te iubesc.
- Nu trebuie să mă iubești. - Ba da.
Trebuie să te iubesc. Și te-aș iubi.
Uită-te la mine!
Dar nu te iubesc.
La voi nu se schimbă nimic, nu-i așa?
Înțeleg acum.
Refuzați să alegeți ce-i mai bine pentru voi.
Te văd.
Nu te pot ajuta, Herbert, fiindcă nu vrei să fii ajutat.
- Tu și cartea ta nenorocită! - Poate dacă ai citi-o ai învăța ceva.
Dar tu nu vrei să înveți nimic. Nu vrei să te ajuți,
trăiești îngropat în propriile sentimente.
Tu vrei doar visul.
Nu, o vreau pe ea.
Da, da, măcelarule!
I-ai atras atenția acum!
Haide!
Să mergem.
Pe baza unor informații furnizate de autoritățile locale,
serviciile de securitate au descoperit o conspirație de proporții înfricoșătoare
în Sindicatului Crescătorilor de Sfeclă de Zahăr.
Mult armament
și rezerve considerabile de valută americană
au fost descoperite în biroul președintelui sindicatului, Silas Ganz,
azi-noapte, în timpul unei razii.
Ca răspuns, cancelara a anunțat:
„Mișcarea de protest din Westgate
colaborează în secret cu serviciile de informații americane, de luni de zile
într-un efort de a submina și răsturna aparatul meu de conducere.
Jos Vernham!
Radicalii din Westgate jură răzbunare pentru arestul lui Ganz,
iar surse din armată preconizează o luptă prelungită
împotriva insurgenților înarmați, puși pe distrugeri.
Jos Vernham!
Violențele vor escalada.
Așa sper.
Dacă atac protestatari pașnici, sunt un monstru.
Dacă mă lupt cu insurgenți înarmați, sunt o protectoare.
- Agnes! - Doamnă!
- Avem nevoie de protocoale noi. - Cum doriți.
Fără electronice occidentale în palat, doar chinezești.
Rezidenții rămân în incinta palatului,
inclusiv tu și Oskar. Strângem rândurile.
Și dacă avem o urgență cu Oskar, doamnă?
Asta-i o urgență. Nu auzi?
Războiul civil poate fi iminent.
Oskar rămâne cu mine tot timpul. Familia mea riscă acum asasinarea.
Da, doamnă.
- Va fi bine, Agnes! - Da, doamnă.
Nu mă crezi?
Vreau să ți-o trag!
Alo!
Nu te opri!
- Haide ! Nu te uita! - Lenny!
Pe aici! Vino cu noi!
Lenny!
...pentru a face tot ce este necesar depinde doar de voi.
Ce veți face în bătălia ce urmează pentru stilul nostru de viață
ca să vă dovediți dragostea?
Fiindcă, în cuvintele cancelarei noastre, numai dragostea ne poate salva.
- Fără dragoste, suntem pierduți. - Da!
Traducerea: Adina Câșu