ŠTIRI MESECE POZNEJE ...
Glede tujih poročil o domnevnem zastoju gradnje
rafinerije kobalta, ki jo gradijo naši kitajski partnerji,
pa raje preverite svoje vire, pravijo predstavniki Bartosa.
Trdijo, da dela na rafinerijah potekajo nemoteno
in da nihče ne bi smel dvomiti o zavezanosti Kitajske naši prihodnosti.
Ura je ena. Pridružimo se naši kanclerki.
Dober dan.
Blagoslavljam vas v tem času velikega izziva
in velike priložnosti.
Kljub diskreditiranim poročilom tujih medijev
je ponovna združitev s Fabanom izjemno uspela.
Nobenih nemirov ni.
Nobenih upornikov.
Samo obnovili smo našo ljubezen.
In vendar nas ameriška zver in njene podložnice še vedno skušajo zadušiti.
Nepomembne sankcije bodo spodletele, ker naše ljubezni ni mogoče sankcionirati.
Ugasnite!
Naši sovražniki vedo, da smo močni. -Ugasnite!
Naše gospodarstvo je močno, naši delavci so enotni.
Ugasnite, prosim! -Dovoliti moramo zdravje in varnost ...
Kaj je narobe s tabo?
Zakaj ne spiš?
Ugasnita, prosim. -Ne smeva, klavec.
Štiri ure radia na dan, takšni so predpisi.
Ugasnita! -Utihni, jebela!
Vsakdo, ki si bo drznil žaliti mene ali moj državo,
bo občutil moj bes in mu ne bo nikoli odpuščeno.
Ura je ena.
Pridružimo se naši kanclerki.
Ura je ena.
Čas je za vsakodnevni nagovor kanclerke Vernham.
Širi se zlobna laž,
da prostotrgovinski sporazum s Kitajsko škoduje naši industriji sladkorja.
Da so trgovine poplavljene s poceni kitajskim sladkorjem,
kar domači proizvodnji otežuje, da bi bila konkurenčna.
Zlobna laž. Ne verjemite lažem.
Industrija sladkorne pese je močna.
Naši pridelovalci v Westgatu so zadovoljni.
Tako imenovani protesti v deželi sladkorne pese
so zgolj ceneni ameriški performans.
Ne dovolite, da vas zaostali umi zavedejo.
Prizadevajte si, da bi imeli umirjen um.
In kdo je v resnici tisti, ki je kriv za težave lokalnih podjetij
in poročila o nemirih v Westgatu?
Povem vam, kdo. Keplinger.
Zlobni levičar.
Še vedno si prizadeva skupaj s svetovno elito
uničiti vse, kar smo zgradili.
Za tiste, ki nam oporekajo, imam preprosto sporočilo.
Sanjate, da bi me pokavsali.
Jaz ne sanjam, da bi pokavsala vas.
Sanjate, da bi me pokavsali. Jaz ne sanjam, da bi pokavsala vas.
Utihni! Utihni!
Spi! Samo zaspi!
En teden je že, pizda nora!
Sanjate, da bi me pokavsali. Jaz ne sanjam, da bi pokavsala vas.
Ura je ena. Pridružimo se naši kanclerki.
REŽIM
Jebenti.
Vroče je. Vroče.
Jebela, je vroče!
Mraz.
Mraz, jebela, kakšen mraz!
Kako si pa oblečen? Sleci to.
Sežgi ga. Če ogenj pri tej temperaturi še obstaja.
Je bilo sinoči kaj bolje?
Kot bi budna ležala v kamelji riti.
Ti ne čudiš tega? -Ja, seveda čutim.
Tudi pri meni je skoraj tako hudo.
Vroče. Prevroče. -Uboga Lenny.
Še enkrat se bom resno pogovoril z osebjem. Prav?
Prav. -Ko jaz ne morem spati,
si predstavljam kirurga, ki mi odpira lobanjo
in jemlje ven moje možgane. Vse misli, ki mi ne dajo spati.
Bolečine, hrepenenja, vse izgine in zaspim kot top.
Ne bom si predstavljala lastne lobotomije, hvala.
Ja, kajpak. Samo predlagal sem.
Bog, ta zrak! Smrdi kot govno.
Dobro jutro, dragec. -Dobro jutro, mišek.
Izvoli mentolov bombonček.
Priden. -Ja, tako.
Peč.
Kot bi bili v peči. Tu je še huje, Nicky.
Slišim, da fant spi pri kanclerki. Malce zaskrbljujoče je.
Mislim, da imamo hujše skrbi, Victor.
Recimo naše gospodarstvo, ki drvi v prepad.
Tudi mene skrbi.
Sinova prijava na Princeton, moj iPhone račun,
stanovanje v Miamiju. Vse je v totalnem kurcu.
Živim kot ciganov cucek.
Kolikor se spomnim, si navijal za podvig v Fabanskem prehodu.
"Sankcije, pokažite, kaj znate," si vriskal.
Ne, ne. Še vedno podpiram politiko kanclerke.
Saj to veš. Samo ... -Samo? Samo kaj?
Bi rad na počitnice nekam, kjer ne velja šeriatsko pravo?
Slecita plašča! Videla vaju bo.
Številka. Številka, dragec. Se spomniš?
Štiriintrideset.
Dobro. Pa dajmo.
Počakaj. Kaviar. -Ja.
Nasmešek. Opravljeno.
Mogoče z naslovom "Ljubezen na oko"?
"Nepomembne sankcije nas ne bodo izstradale."
Ja, tudi to je v redu. Celo bolje.
Z veseljem lahko povem, da je končanih 20 od 26 centrov poezije.
Moja denarnica joče, ampak to je krasna novica.
Zakaj jih mora biti 26?
Kot je bilo število izvodov prve izdaje Blakovih Pesmi nedolžnosti.
Ti to resno? Tukaj je tisoč stopinj.
Se opravičujem. Stvar navade. -Jaz pa bi, prosim.
Čas je za zajtrk.
Opraviči se Agnes.
Se opravičujem. Zadnje čase je pravi mali tiran.
Še nekaj, Agnes. -Ja, gospa?
Iz ust mu smrdi po dreku. Si opazila?
Ne bi mogla reči, gospa.
Rešimo to skupaj. In, Agnes?
Kako je?
Danes še nisem preverila.
Ampak zdaj spi?
Spi?
Malo. Ja, gospa. Mislim, da se trudi.
Dobro. Torej še vedno brca.
Dobro.
Agnes, naj mi namontirajo še kakšno klinčevo klimo.
Seveda, gospa.
Čeprav bi bili protesti v Westgatu resnični,
kar pa niso,
nad čim bi se pridelovalci sladkorne pese lahko pritoževali?
Kitajska je naša prijateljica.
Si dobro spal, klavec?
Samo pomislite, kako Kitajska vlaga v našo prihodnost.
V našo infrastrukturo. Naše ceste.
V naše nove rafinerije kobalta.
Vsa ta sodelovanja se bodo kmalu obrestovala.
Kdor pravi drugače, je bodisi orodje ameriške obveščevalne službe
bodisi blodnjav podpornik Keplingerja, ki sanja o mojem propadu.
Tega propada ne bo.
PREKLETI RADIO, KAJ? POZDRAV, ED
Naša ljubezen je premočna.
Nihče ne bo prišel med nas.
Ne bom ji povedal za konja. -Moramo ji.
Pa ji ti povej. To je tvoje področje.
Minister za komunikacije sem, ne pa klinčevi konjeniški mojster.
Jebela, kako je mraz.
Lastno družino bi umoril za šal.
Za en šal bi jim prerezal vratove.
Glej, no.
To je pa nekaj novega.
Dobro jutro. Preden začnemo, lahko samo nekaj rečem?
Nočem vaših tihih, zaskrbljenih obrazov.
Hočem, da ste boljši v tem, da ste normalni.
Ko niste normalni, se mi zdi, da mi hočete reči,
da jaz nisem normalna, kar ni dobra aroma za to sobo.
To je aroma poražencev, ki mi ni všeč.
Zaradi nje vam ne zaupam in si želim, da bi bili mrtvi.
Torej ...
Bolj se potrudite biti normalni. Dobro, pa začnimo.
Gospa, tuji nasprotniki še naprej uporabljajo vse, kar lahko,
razen oborožene intervencije, da bi nas kaznovali za Fabanski prehod.
Zamrznitev premoženj, prepoved potovanj, spodbujanje prestopov.
Licemerne sankcije, rečem temu.
Kaj pa je novega pod to novostjo?
Sporazum s Kitajsko naj bi trg izravnal.
Prostotrgovinski sporazum naj bi pomenil dotok, ne odtok denarja.
Sporazum s Kitajsko še ni poživil trga, kot smo se nadejali.
Poceni uvoz škodi naši industriji ...
Briga me za sranje s sladkorno peso.
Povejte mi, kaj je z rafinerijami kobalta.
Kitajska naj bi jih modernizirala in spodbudila naše gospodarstvo.
Kje je zdaj ta trenutek? Kdaj bomo začeli služiti?
Zelo kmalu, gospa. Upamo.
Kitajski izvajalci so naleteli na nekaj tehničnih težav.
Nič novega.
Ne morem večno čakati. -Medtem, gospa,
ker se zapirajo nove tri tovarne,
se protesti v Westgatu krepijo.
Morali bi se pomeniti o izboljšanju podobe.
Gospa, se lahko pogovorimo o incidentu, ki se je zgodil včeraj?
Gre za težavo s konjem.
Komaj čakam naslednji stavek.
Pripadnik policije na konjih, ki je nadzorovala proteste v Westgatu,
no, njegov konj se je splašil.
Množica je bila kriva, gospa. -Konj se je dvignil in brcnil neko žensko.
V območje trebuha.
Ženska je bila noseča.
Nenadejano je splavila. -V pozni nosečnosti.
Dobro. In ženska ...
Na žalost je izdihnila.
Zakaj mi to govorite?
Opažamo, da je to postal nekakšen poziv na shod
med nezadovoljnimi prebivalci Westgata.
Ti klinčevi Westgatečani in njihove klinčeve čustvene potrebe.
Kot klinčevi dojenčki so. -Se strinjam, gospa.
Vendarle menim, da bi bilo dobro vzpostaviti nekakšen javni dialog
s prebivalci Westgata.
In morda zaradi ploda vsega tega, mogoče z otroki?
Prav. Dan odprtih vrat za otroke tu v palači.
Ampak z namenom informiranja. Ne bom jim igrala varuške.
Mater, kako je vroče!
Je še komu vroče?
Tvoj položaj je nevzdržen, toda obstaja rešitev.
Ej! -Sranje!
Kaj je zdaj to? Kam gremo?
Levo.
Kam me peljeta? -Če boš kaj poskušal,
dobiš kroglo v glavo. -Nikoli ne bi hotela ...
Dol ji visi zate. -Gremo!
Levo.
Pozdravljen, Herbert.
Jaz sem Ed.
Keplinger.
Kaj počneš tukaj? -Tukaj živim.
Ne, pa ne. -Zelo prepričan sem o tem.
Ne, na deželi si ...
Na deželi si. -Sem res?
Težko verjamem.
Ne, ne. Videl sem te.
Osramočen živiš na severu, v veliki hiši.
Vsi to vemo, vsi smo te videli.
Aja, to. Malo filmskega hokuspokusa, se bojim.
Vsake toliko me zelo vljudno zvlečejo iz celice v dvorec,
da posnamejo malo fikcije za vse vas.
Klinčev lažnivec si. -Ja,
verjamem, da to človeka zbega, po tem, kar je rekla.
Ko si bil kancler, si nas hotel uničiti.
Ti in tvoji levičarski prijatelji, ki ste pobirali smetano.
Če dovoliš nasvet, Herbert. Od zapornika zaporniku.
Vse, kar si mislil, da veš, ko si zgoraj dihal svoboden zrak,
je samo oblak.
Samo pusti ga mimo.
Smem ...
Tom, ključe.
Hvala. Slišim, da si iz dežele sladkorne pese.
Moja mama je bila iz Westgata.
Takole.
Tom in Vin naj te ne skrbita. Zelo prijetna človeka sta,
ki sta prišla zelo daleč, zlasti Vin.
Onadva sta mi dala tvojo knjigo?
Knjiga, knjiga. Menda je nisi prebral?
Ne. -Sama sreča.
Smrdljiv prdec starajočega se levičarja.
Ali kdo ve, zakaj še stojimo? Dajmo, usedimo se.
Prosim.
Nežno, nežno, Vin.
Kaj je to?
V moji celici postane malce tesno,
zato me Tom in Vin vsake toliko pripeljeta sem na nočno gostijo.
Na kašno cigareto, žganje, malo klobase.
To je naša drobna skrivnost.
Drobna skrivnost.
Res ti daje vetra, kaj?
Je že dobro. Nobene zamere ne gojim.
Prišel sem do točke, ko iskreno rečeno ...
Smili se mi. -Ne, ne. Zapri gobec.
Pazi, kako se izražaš, klavec.
Izreci njegovo ime, sicer stran od moje mize.
Razumeš?
Pojdi zdaj.
Pa moja klobasa? -Nocoj je ne dobiš. Ne nocoj. Pojdi.
Tom, prijatelj moj. Samo trenutek, prosim.
Se opravičujem.
Tu spodaj se bodo do tebe vedli spoštljivo.
Ni mi mar, kaj si storil.
Zdaj sva si enaka.
Nič boljši nisem kot ti. Po svoje celo veliko slabši. Izvoli.
Ni tako slabo, kot je videti.
Hvala.
Ne požiraj.
Oba se lahko rešita.
Amerika bo poskrbela, da bo vaš sin ozdravel.
Zvesta sem svoji državi.
Prosim, ne pišite mi več.
Semkaj, prosim. Vsi otroci iz Westgata.
Tisti, ki imate vprašanja za kanclerko, sedite na odrejena mesta.
Smo otroke dobro preverili?
Ni med njimi kakšnih malih Trockijev? -Vse otroke smo preverili.
Zagotovo. -Dobro.
Ne bi hotel uporabljati malih žic za davljenje.
Ja. Upajmo, da ne bo potrebno.
Gospa,
ne pozabite, da so to pravi Westgatečani
in da ste zahtevali prenos v živo. -Zakaj mi to vsi ponavljate?
Mislite, da se bom podelala na govorniškem odru?
Morda bi bilo pametno, da predlagate trenutek tišine,
ko boste na odru.
Ne bom omenila konja. -Ni treba izreči besede konj.
Mislim, da bodo večina razumela, da gre na koncu za konja.
Dovolj s tem klinčevim konjem!
Fantje in dekleta, na oder prihaja
kanclerka Elena Vernham!
Marička, kako je vroče tukaj. Opravičujem se za to.
Dobro jutro.
Dobro jutro, gospa kanclerka.
Prikupno. Torej ...
Rada bi začela z ...
Z vašimi vprašanji. Kdo bo začel?
Ja?
Moja mama ... Moja ...
Oprostite.
Je že dobro, ljubica. Vzemi si čas.
Moja mama pravi, da bomo morali omejevati hrano,
ker prihaja do motenj v dobavni verigi.
Nas mora to ... -Ne, ne, ne.
Ne strašimo se s temi izrazi,
omejevanje in dobavna veriga.
Imamo dobro, močno gospodarstvo.
Močno kmetijstvo. Samo varčni moramo biti. Jaz sem že zategnila pas.
Manj masla, manj vina. To mi koristi.
Sledite mojemu zgledu in zmanjšajte.
Še vedno boste imeli najljubše posladke.
Prav? Dobro. Naslednji? Ja?
S starši živimo v Westgatu. -Se mi je zdelo, da nekaj voham.
Škoda. To po navadi vžge.
Obožujem vonj po tovarni. To je vonj služb.
Z Westgatečani me je vedno vezala posebna vez.
Nadaljuj, dragec.
Moje starše skrbi, da bodo zaprli tovarno za predelavo sladkorno pese.
Bo z nami vse v redu? Če upoštevamo Kitajsko?
Če upoštevamo Kitajske? -Saj otroci tako govorijo.
Mogoče ne? -Hvala za vprašanje.
Z deželo sladkorne pese bo vse v redu.
Prostotrgovinski sporazum s Kitajsko bo za nas uspeh.
Svoboda Fabana se bo izplačala. Rekla bi samo tole. Bodite ponosni.
Za vas sem osvojila Faban, dala sem vam moč.
Ne sesujte se ob prvi oviri, na katero naletite.
Bodite stvarni. Nehajte se pritoževati.
Dovolite, da opravim svoje delo, in bodite hvaležni. Prav?
Prav. Oprostite.
Ne opravičuj se, dragica. Saj te ne oštevam.
Dobro. Naslednji?
Najprej pa povejte, ali se zabavamo?
Ja. -Ja?
Dobro. Naslednje vprašanje. Dajmo.
Ko bom velik,
bi bil rad zdravnik tako kot vi in ...
Resno, en klinčevi konj?
Samo za to gre.
Za konja. Prav absurdno. Konji se pač splašijo. Takšni so.
Ne, mogoče sem mu jaz naročila, naj brcne tisto žensko.
Klik, klok, klik, klok. Brcni! Kajpada.
Jaz bom grešni kozel, jaz sem kriva.
Žal mi je, ampak če si noseča bajsa,
ne hodi na vladni protest. Točno to hočejo Američani.
Strah in nemir. Na tem sloni njihov obrambni proračun.
Vi jim to nosite na pladnju.
Tako kot Keplinger, ta marksistična uš, ki hoče spet obogateti na vaš račun.
Skriva se v svojem dvorcu in nas skuša spodkopati.
Kuje spletke in zarote, vnaša plesen v naše zidove,
da bi nas vse zastrupil.
Se opravičujem.
Oprosti, dragec. Praviš, da bi bil rad zdravnik.
Ji lahko neko nese robček? -Torej, zdravniški poklic
današnji mladini prinaša številne priložnosti.
Ampak mami in očka ti bosta morala kupiti veliko opreme.
Kriv je mrzel, suh zrak.
Kaj? Mrzel? -Vroč. Vroč, seveda.
Ste zadeti? Stran od mene.
Dobro.
Poslušaj. Nisem jezna, ampak notri je bilo zelo suho.
Zato imaš merilec vlage. To je tvoja naloga, ne?
Ja. -Rekla sem ti za zadah, ne?
Nisem jezna. Ampak zrak je bil presuh in iz ust ti obupno smrdi.
Zdravniško osebje palače pravi, da so težavo hitro rešili,
prisotni pa so bili kljub nevšečnosti nadvse navdušeni
nad nastopom kanclerke, ki je ostro napadla tuje kritike ...
Kanclerka.
Ne, ne. Ne vstajaj. Kar sedi, sedi.
Oprosti, da me tako dolgo ni bilo. Nobenega časa nimam.
Ja, se spomnim, kako pride včasih.
Bi lapsang? -Ne, hvala.
Topla scalnica mi ni šla nikoli v slast.
Si dobro? -Ja, ja.
Izredno dobro. -Čudovito. Privoščim ti.
In ti? Vidim, da še vedno skrbiš za svoj videz.
S tem strniščem na bradi in razmršeno odpadniško hladnostjo.
Nickyju sem rekla: "Le kako neki se ima tam spodaj?"
Potem sem se spomnila,
da ti ni hudega, dokler imaš ogledalo.
Če te res zanima, začenjam čutiti leta in ...
Malce sem osamljen.
Ampak spim odlično.
Sanjaš o svojem Mandela trenutku?
Elena. -Kanclerka.
Ja.
Te lahko vprašam, zakaj točno si prišla?
Ne veš? Prišla sem te pokavsat, da boš videl zvezde, Eddie.
Dobro. -Šalim se.
Prišla sem ti razbit fris. -Ja.
Če misliš, da bo pomagalo. -Brez panike.
Še ena šala.
No ...
Po radiu poslušam
o tvojem ostrem stališču do zahoda.
Ta dokaj preprosta ironija me prav zabava.
Uživaš, kaj?
Američani niso bili nikoli navdušeni nad mojo protiimperialistično držo.
Veliko rajši so imeli tebe, varen par jošk.
Spomnimo se, kako si pokleknila pred njimi, ko so pokazali denar.
Tega je zdaj konec. Izgnala sem jih.
Kaj res? -Zavoljo poštenih, delovnih ljudi.
To je bil tvoj konjiček. -Ja, ja. Saj.
Pošteni, delovni ljudje. Kot tvoja gorila.
Takšni silaki ti poženejo kri po žilah, kaj?
Ne, nikoli ni bil pomemben.
Res znaš s praznoglavci.
Jedo ti z roke. -Tebe pa popljuvajo.
Klavci.
Padajo na tvoje neumnosti.
Ti posušeni star pav s svojo gejevsko knjigo, lapsangom
in levičarskim blebetanjem. -Vem. Moral bi biti mahnjen kot ti.
Ranjene ljudi privlačijo drugi ranjeni ljudje.
Ne morem pomagati, da sem jaz zanimiva, ti pa ne.
Rodijo se v bolečini,
ki jo ti spremeniš v jezo, nato pa to v svojo gorjačo.
Genialno.
Ampak gorjačo zdaj obračajo proti tebi. Kajne, Elena?
Tega se zavedaš in te je zelo strah.
Zato si zdaj tukaj, ti mrha usekana.
Dobro.
No ...
Uživaj v počitku, Eddie.
Kje je moja družina?
V Lizboni, se mi zdi.
Škoda za konja.
Obraz in trup.
Pustita še kaj za pozneje.
Pa dajta, draga moja.
Medtem ko je nastop kanclerke deležen splošnega odobravanja,
slišimo tudi poročila, da je med vprašanji iz publike
morda postala žrtev impulznega radiofrekvenčnega napada Cie.
Po besedah zdravnikov ti napadi lahko povzročijo zbeganost,
razdražljivost in celo krvavitve iz nosu.
Čeprav si je kanclerka že opomogla,
jo bo še naprej opazovala skupina zdravnikov specialistov,
ki pravijo, da je malo verjetno, da je utrpela trajne posledice.
Če bi želeli kanclerki zaželeti dobro okrevanje ...
Dobrodošel nazaj. Sedi, sedi.
Ja, saj vem. Krvavo je.
Je že dobro, pokori moji.
Nista imela izbire. Dajmo, pogostimo se.
Nocoj imamo sir, kot vidim.
Tukaj je bila. -Ja.
Je vprašala po meni?
Ne. Ne.
Oziroma lažem. Pravzaprav te je omenila.
Res? -Ja.
Kaj je rekla?
Vprašala me je, ali sem videl njenega klavca.
Žal mi je, prijatelj.
Saj je res.
Klavec sem. -Ne, nisi.
Ja, sem. -Ne, nisi.
Ljudi si ranil, ampak ...
K čemu te je potem prisilila? Da si jih ranil še več.
Molči že. -Ljudi si ranil,
ker si hotel, da bi te ljubila.
Saj me je.
Moj nasvet ...
Predaj boj. Ne rini naprej.
Nehaj misliti nanjo, tako kot sem jaz.
Jebi se. -Dobro. Dobro.
Saj še nisi prebral moje knjige? -Seveda ne.
Niti ene strani? -Ne.
Priden.
Večer za zmenek je za naju od nekdaj svet.
Ta večer se lahko posvetiva temu, kar je zares pomembno.
Družini.
Nasmešek. -Nasmešek.
Nasmešek. Dobro. V redu je.
Odjebite zdaj.
Če bi bila jaz noseča, ne bi šla na protest.
Marsikaj se lahko zgodi.
Lahko bi me zbili na tla ali pa bi me brcnil klinčev konj.
Otroka je treba zaščititi za vsako ceno, kajne?
Nicky?
Izgubljam jih.
Svoje ljudi.
Ker jih držiš proč od sebe.
Ne, ni res. -Ja, je.
Kaj pa ti veš? -Ne bodi tako otročja, Lenny.
Jebenti, no! Protesti so resnični.
Kitajci so spravili Westgate ob posel. Saj veš, da je res.
Moraš med svoje ljudi. Tja, kjer živijo.
Ne, ne. To pa ni ... Tega pa ne. Odpade.
Ves čas bom ob tebi. -Ne, ne grem.
Vzela bova tvoja zdravila. -Ne, niti pod razno.
Tako bo, kot ne bi zapustila palače.
Ne, pravim, da ne morem! -To moraš narediti, Lenny!
In zmogla boš.
Verjemi, zmogla boš.
Kaj se bo zgodilo?
Odpeljala se bova v tiste rovte,
kjer boš pokazala svoj čudoviti nasmešek,
govorila krasne besede in osrečila uboge bednike.
In potem se bova vrnila domov.
Prav?
Vroče je.
Vroče, vroče. -Dobro.
Imaš diazepam, epinefrin. Nič se ti ne bo zgodilo.
Več teh ventilatorjev potrebujeva.
In to je B-12, Hvala, Rachel. Odhajava.
Kanclerka Vernham se bo danes osebno sešla s predstavniki
sindikata pridelovalcev sladkorne pese v Westgatu,
da bi naslovila pomisleke protestnikov.
Kaj hočemo? -Službe za Westgate!
Kdaj jih hočemo! -Takoj!
Viri pravijo, da želi kanclerka s tem končati nasilje in nemire,
ki smo jim bili priča na demonstracijah,
ter spodbuditi ploden in koristen dialog s pridelovalci sladkorne pese.
Med temami, o katerih bodo govorili,
so ukrepi za omejevanje kitajske konkurence v trgovini s sladkorjem.
Kanclerko veseli, da bo ponovno lahko med prebivalci Westgata,
ki jih je dolgo ohranjala kot srce delovnega razreda našega naroda.
Se opravičujem.
Zdelo se, da bo lažje, če se dobiva pri meni.
Kot vidiš, sem v horizontali.
Uboga Tom in Vin.
Nista vidva kriva, prijatelja. Nikoli nista vidva kriva.
Si mogoče ujel poročila?
Ja. Izgublja.
Ja. Sestala se bo s sindikatom pridelovalcev sladkorne pese.
Dovolj obupana je, da je zapustila svoj mehurček.
In to, Herbert, je zame znak ...
Hvala, prijatelj moj.
Vzemi si stol.
To je zame znak ...
Zadnje igre.
Mislim, da je konec. Mislim, da je opravila.
Še vedno sva ujetnika njenih muh.
Lahko umreva skupaj z njenim režimom.
Če želiva preživeti, potrebujeva načrt.
Midva? -O, ja. Midva. Skupaj.
Jaz s svojimi izkušnjami v kanclerstvu, ti pa s svojim ...
S svojim občim prijemom.
In vizijo.
Ja.
Kaj bova naredila? -Vse po vrsti.
Bova vse vrnila?
Ja. -Kmetije, tovarne?
Ja. -Zemljiška reforma?
Rekel sem, da bova naredila vse. -Brez Američanov.
Ja, se razume.
Kaj je? -Tako bo, seveda.
Najprej bova morala poskrbeti, da ukinejo sankcije,
in stabilizirati trg, da se izognemo katastrofi,
ampak potem pa seveda. Brez Američanov.
Preveč besed poveš. -Včasih res.
Ampak izvoli, poglej mi v dušo.
Nimam razloga, da bi ti lagal, Herbert.
Kaj pa ona?
Kaj je z njo?
Kaj se bo zgodilo z njo?
Ne vem, zakaj ti to mar po tem, kako je ravnala s tabo.
Ampak deležna bo poštenega sojenja.
Da bodo ljudje videli, kdo je, kaj je storila.
Kako sem bil jaz tisti, ki je trpel, ne ona.
Potem jo čaka, kar si zasluži.
Končno bo izginila.
Ja?
Agnes in Oscar, Američani smo,
resnični ljudje. Lahko pomagamo. Govorita z nami.
Poslušam.
Kaj tako smrdi?
O, bog. Smrdi kot sečevod divjega prasca.
Očitno smo v Westgatu. -Malo dišečega olja.
Ja, prosim. Hvala.
Hvala, ljubezen moja.
Žal mi je. Klima v avtu ne deluje tako dobro kot v palači.
Nastavljena je do konca, Nicky. -Kaj res?
Dobro. Saj si že kdaj postavil diagnozo perimenopavza, doktor.
Ja, najbrž res.
Sem pa res dobra partija.
Ura je ena. Pridružimo se naši kanclerki.
Rada bi slišala moj nagovor.
Bi dal radio bolj na glas, prosim? -Na glas!
Prijatelji moji,
moji dragi.
Kako hrepenim po tem, da bi bila spet z vami.
Da bi našla odgovor na vprašanje, kam je šla naša ljubezen.
Dovolili smo ji, da zaide s poti.
Sprijene misli, ki nas ločujejo.
Vročeglavost.
Ko si v resnici želimo biti združeni,
kot sta združena dojenček in mama, s kožo ob koži.
Zato vas rotim,
ne zapirajte mi vrat.
Spustite me nazaj k sebi.
Videti so te veseli.
On prav gotovo. -Ne, vesel je zato,
ker vsi vedo, da sem jaz prišla k njemu.
Globoko dihaj.
Ne vdihuj preveč.
Gospa kanclerka.
Silas Ganz, predsednik sindikata.
V čast mi je, da ste prišli k nam. -Prosim lepo.
Vedno sem rada med Westgatečani.
Pozdravljen, Westgate!
Pozdravljeni. Nicholas Vernham. -Veseli me, da sem tukaj.
Prvi korak je pranje sladkorne pese,
potem pa jo narežemo. To boste videli v nadaljevanju.
Značilni vonj je iz vode, odvzete iz sladkorne pese.
Spominja na vonj pasjega dreka. -Ja.
Tako smo že vajeni tega vonja, da nam vse drugo smrdi.
Tristo tisoč hektarov sladkorne pese,
iz katere pridobimo malo več kot štiri milijone ton rafiniranega sladkorja.
Vsaj običajno je tako.
Do božiča bo tovarna že zaprta.
Če je kitajski sladkor pol cenejši kot naš,
ga bodo ljudje seveda kupovali. -Drži. Jasno.
Nismo neumni.
Ne. -Če se tovarna zapre,
drugega ne znam delati. To bo konec.
Razen če greš delat v Guangdžov. -Prosim. Če dovolite?
Preden nadaljujemo, bi rada nekaj rekla.
Globoko obžalujem vse ...
Ki so v protestih izgubili življenje.
Vzela bi si trenutek tišine v spomin nanje.
SINDIKAT PRIDELOVALCEV SLADKORNE PESE
Začela bom z vrsto posvetovalnih obiskov po državi,
da preprečimo nadaljnje prelivanje krvi.
Poleg tega bomo poskusili preprečiti dotok kitajskega sladkorja.
Uveljavili bomo reforme, da zaščitimo pridelovalce sladkorne pese.
Westgate bo ponovno vstal.
Ja. Ja.
Kanclerka Vernham, drobna pozornost od nas.
Manjše zabavno darilo.
Sladkorna pesa za vrt pri vaši palači.
Nadvse smo hvaležni za današnji pogovor.
Zelo razumni ste bili.
Vedeli smo, da boste na koncu razumeli.
Seveda.
Daj mi to klinčevo, smrdljivo,
rastlinsko govno izpred oči, Nicky!
G. Laskina hočem.
Ja? -Mi bomo govorili.
Pretvarjajte se, da je družinski klic. Kjer ste, vas ne bodo nadzorovali.
Prav. -Režim kanclerke Vernham bo padel.
Mogoče ne še jutri, ampak prej ali slej.
Če bosta s sinom ostala v palači, bosta tam ujeta. Ven morata.
Nama res lahko pomagate? -Ja.
Imamo stike, ki vam lahko pomagajo. -Poslušam.
Od vas potrebujemo samo informacije o ožjem krogu.
Njihovi urniki, kaj jedo, s kom se pogovarjajo,
kam gredo zvečer. Navade in gibanje.
O tem se lahko pogovorimo pozneje.
Najpomembneje je, da vas in vašega sina spravimo ven.
Ne vem, kdo ste. -Prosim?
Ne vem, kdo ste.
Zvesta sem svoji kanclerki.
Hudič ste. Ne kličite me več. -Poslušajte ...
Kam je šla najina ljubezen?
Dovolila sva ji, da zaide s poti.
Sprijene misli.
Vročeglavost.
Ne zapiraj mi vrat, preljubi.
G. Laskin.
Odkrila sem dokaze o zelo zaskrbljujoči zaroti.
Takoj pošljite oborožene varnostnike v urad sindikata delavcev v Westgatu.
Spusti me nazaj k sebi.
Želite, da odkrijemo dokaze o zaskrbljujoči zaroti, gospa?
Ne, vi to pravite. Ne jaz.
Torej ne pravite, naj podtaknemo pištole in denar v urad sindikata?
Ne, vi to pravite. To so vaše besede, ne moje.
Želim te čutiti, ko me čutiš.
Gospa, če to storite, se bo protest samo še bolj okrepil.
G. Laskin, pojdite zaščitit državo na način,
ki ga samo vi poznate.
Prosim, prosim.
Želim si, da se to končno zgodi.
Zato ker ...
Sanjam, da bi te pokavsala.
Pizda!
Herbert.
Ne morem spati.
Naj ti ... -Ne, ne.
Nočem spati.
Ne?
Odkar sem te spoznal,
kadarkoli zaspim,
naj bo za minuto, pet minut, eno uro,
ni ničesar.
Razumeš? Spanec je prazen. Nobenih sanj.
Ničesar.
Dobro.
Kaj hočeš reči?
Kot bi mrtev ležal pod zemljo. -Razumem te, Herbert.
Res? -Ja. To pač počne.
Mislim ...
Možganom odvzame kisik, informacije,
vsakršno obliko družbene resničnosti.
To pač počne. -O čem govoriš, jebela?
Že dobro. Nestrpen si.
Nestrpno čakaš spremembe. Razumem. Tako kot mi vsi.
Ne. Poglej me.
Ne ljubim te.
Ni treba, da me. -Ja, pa je.
Moram te ljubiti. In bi te.
Poglej me.
Ampak te ne.
Z vašo sorto je vedno enako, kajne?
Zdaj te vidim.
Nočeš izbrati tega, kar je najbolje zate, kaj?
Zdaj te vidim.
Ne morem ti pomagati, ker tega nočeš.
Ti in tvoja klinčeva knjiga.
Mogoče bi se česa naučil, če bi jo prebral.
Ampak tega nočeš. Nočeš si pomagati,
ker bi rad obtičal v svojih klinčevih občutkih.
Samo sanjal bi rad. -Ne. Njo hočem.
Ja. Ja. Klavec.
Pritegnil si njeno pozornost.
Pridi. Pojdiva.
Na podlagi zanesljivih podatkov organov pregona
je varnostni urad razkril zaroto grozljivih razsežnosti
v nacionalnem sindikatu pridelovalcev sladkorne pese.
Velike zaloge orožja in večje količine ameriške valute
so odkrili v pisarni predsednika sindikata Silasa Ganza,
ko so sinoči tam izvedli racijo.
Kanclerka je ob tem dejala:
"Celotno protestno gibanje v Westgatu
že več mesecev skrivaj sodeluje z ameriškimi obveščevalnimi službami,
da bi me spodkopali in me odstavili kot kanclerko."
Vernhamova ven!
Radikalci v Westgatu prisegajo, da se bodo za aretacijo Ganza maščevali,
vojaški viri pa opozarjajo na dolgotrajni boj
proti oboroženim upornikom, ki si prizadevajo za uničenje.
Vernhamova ven!
Vse bolj nasilno bo postalo.
Upajmo, da res.
Če napadem mirne protestnike, sem pošast.
Če se borim proti oboroženim upornikom, sem zaščitnica.
Agnes. -Gospa.
Potrebujemo nov protokol. -Kot boste rekli, gospa.
Nobene zahodne elektronike v palači. Samo kitajska.
Stanovalci palače ne smejo oditi ven.
Velja tudi za vaju z Oskarjem. Zaprli se bomo.
Kaj, če bo nujen primer zaradi Oskarja?
To je nujen primer. Me nisi poslušala?
Grozi nam državljanska vojna.
Oskar bo ves čas ob meni. Moji družini zdaj grozi atentat.
Ja, gospa.
Vse bo v redu, Agnes. -Ja, gospa.
Mi ne verjameš?
Pokavsal bi te rad.
Ej!
Ne ustavljaj se. Še.
Pridi. Ne glej.
Semkaj.
Pojdi z nami.
Lenny.
Kaj boste vi storili v bitki za ohranitev našega načina življenja?
Da dokažete svojo ljubezen?
Po besedah naše kanclerke nas lahko reši le ljubezen.
Brez ljubezni bomo za vedno pogubljeni. -To! To!
Prevod: Andreja Grm