Herberte?
Zalez. Zalez.
Herberte, ne. Nemůžu. Já nemůžu.
Kde jsme?
Nech mě myslet.
Tady nemůžeme zůstat. Musíme jít.
Musíme jít, hned.
Ne, ne, ne.
-Musíme jít, hned. Pojď. -Ne, ne, ne.
Ne. Ne.
-Tak pojď. -Já nemůžu.
Ne!
Už to nevydržím, tohle bytí, nebo nebytí!
-Jako bych byla někdo, kdo přežil! -Pojď. A poslouchej mě!
Ne, ty sakra poslouchej mě! Já musím... Musím...
-Vrátíme se, jako to bylo dřív! -Ne. Pojď.
-Tak mě poslouchej! -Nasrat!
-Tvoje vláda padla! -Slez ze mě! Dělej!
Hele, hele...
Podívej se, je konec!
-Chápeš to? -Ne.
-Lásko, no tak. Je konec. -Ne.
-Pusť mě, ty hajzle! -Hele!
Ne!
Dívej se na mě, lásko.
Už nemáš žádnou moc, chápeš?
-Herberte... -Teď jsi...
Teď jsi v mém světě.
Já jsem voják, ano?
Jestli chceš přežít,
-budeš mě poslouchat, ano? -Ano.
-Chyť se mě. -Ano, rozumím.
-Rozumíš, lásko? -Ano, lásko, ano, ano.
EVROPA
REŽIM
Odteď musíš myslet jako voják, ano?
-Ano? -Ano.
Nikdy se nevzdáme, dobrovolně.
A kdyby nás zajali, budeme se vzpírat
a uděláme všechno, abychom utekli.
Drž se mě.
-Ano? -Ano.
Ale když najdeme štáb s kamerou nebo něco na sítích...
Ne, ty sračky jsou pryč!
Ale kdyby mě můj lid viděl...
Nikdo tě nesmí vidět. Udali by nás.
Musíme tě dostat pryč, rozumíš?
Dobře.
Čína. To je ono.
-Čína. Vždycky na mě byli hodní. -Pusť to z hlavy.
Čína je tam. A my jsme tady.
Pojď se mnou.
Tak třeba Rinnburg.
Opěrný bod mých loajalistů. Přeskupíme se, upevníme podporu.
Rinnburg je na druhém konci země.
Jdeme pěšky a hledají tě.
-Tak najdeme letiště. -To už nejspíš zabrali.
Tak na nás někde počká letadlo.
Bože, proč je to tak těžké? Stačí letadlo a...
Jak, Eleno? Jak?
To kurva nevím. Prostě... nějak.
Co je to?
"Režim Vernhamové byl poražen."
"Země je vaše."
"Opačných zpráv nedbejte."
"Odbojová armáda Westgatu brzy obnoví všechny služby."
Seru na ně!
Seru na ně, navždy, za to, co mi udělali!
-Sráči! -Sklapni! Sklapni!
Nicky.
Nicky. Nicky.
Vím, kde je. Vím, kde ve Švýcarsku je.
Ano, to je ono.
Najdeme telefon a zavoláme mu a on pošle pomoc.
To je ono, Herberte. Máme plán.
To je ono. Stačí jen najít telefon.
Kde jsme?
Nevím.
K zemi. K zemi.
Buď u mě.
Skrč se. Rychle.
Mí lidé jsou blízko. Já to vím.
Musíme tě někde schovat, Eleno. Jdeme.
Zaklepeme na dveře? Nikdo mě nemůže odmítnout.
Co? Co je to?
Armáda! Herberte, to jsou naši!
Pozor, zákaz vycházení.
Tomu, kdo bude po 9. hodině večer přistižen venku,
nelze zajistit bezpečnost.
Každý, kdo ukrývá Elenu Vernhamovou
nebo příslušníky jejího režimu,
bude zatčen nebo na místě zastřelen.
Mobilní sítě zůstávají prozatím vypnuty.
Nefungují mobily.
Na to teď nemysli.
-Ale pevné linky možná. -Eleno. Dívej se na mě.
-Když najdeme někoho, kdo... -Dívej se na mě.
Musíme ti najít úkryt.
Kde se schováš a kam nikdo nepřijde.
-Rozumíš tomu? -Dobře.
Jídlo, voda, nic tu není.
Jen nějaký zasraný básničky.
Nickymu jsem říkala, že je to žánr na hovno.
80 slov ožralých žvástů o nějaké vrbě.
Eleno.
Co?
Ty bys to vážně udělala?
A co?
Mě, kancléřem.
Ano, jistě.
Měli jsme to v plánu, ne?
Vážně?
Vždyť se to přece dělo, ne?
Řekla jsem to.
Tys to neřekla. Váhala jsi.
-Opravdu? -Ano, opravdu.
-Ne, já... -Nehraj to na mě, sakra.
Herberte.
Podívej se na mě a řekni: zradila bych tě?
To řekni ty mně.
Řekni to.
Nikdy bych tě nezradila.
Tak dobře.
Dělej.
Klid.
Nemůžu se skrývat ve stínech.
Musíš.
-Musíš. -Nemůžu. Musím něco udělat.
Vždyť je tam můj lid. Pomůžou mi.
Prosím, musíme někoho najít.
Ahoj, příteli. Hezký svátky.
Promiňte, něco jsem...?
Ne, ne, nic jsi neprovedl. Nemáš průšvih.
Můžeš mě a mou přítelkyni svézt?
-Mám zpoždění. Ten zákaz... -Počkej, není to daleko.
Na silnici je nebezpečno a můj dům zničili.
Chci se dostat ke svým bratrům.
Podívej, podívej... Jsou Vánoce. No tak.
No dobře, já...
Tak jo. Moje přítelkyně. Poslyš...
-Kriste! -Pojedeme tam, co ty.
-Ne, ne, ne, víte... -Ne, ne, ne...
Jak se jmenuješ, drahoušku? Tvoje jméno? Tvoje jméno?
Jak se jmenuješ?
-Gregor. -Gregor. Gregor.
Poslouchej. Mluvím jako tvoje kancléřka.
Zákazu vycházení se neboj, ani silnic.
Umlč ten šum v hlavě, Gregore. Mně můžeš věřit. Že?
A až tohle skončí, a brzy, řeknou tvé jméno.
Budou říkat: "Gregor, jenž ji svezl."
"Spasitel, převozník." Chápeš?
Gregore, poslouchej mě.
Pro svou budoucnost, svou rodinu, získáš cokoli.
Budeš hrdina.
A hrdiny si pamatujeme pořád, ne?
-Máš telefon? -A hrdinové svůj telefon půjčují.
Příteli! Počkej!
Sakra! Sakra!
-Stůj, stůj, stůj! -Eleno!
Eleno!
Do prdele, je to možný?
Pomůžeš své kancléřce?
Já? Ale ano, ano. A kam chcete jet?
K tobě domů, jestli to jde.
No, tedy, já... To bych...
-Je to pro mě kurva čest. -Eleno.
Do prdele! On je tu taky?
Možná zkusíme počkat na další.
Ne, ne, ne. Ne, pane.
Desátník, můj desátníku. Jsem váš, jsem váš člověk.
-Ano, je náš člověk. -Chlastal.
Sedej do auta. A neremcej.
Určitě umíš řídit?
Jsem nejlepší řidič ve východním Ganzu.
Můj anděli.
Patří vám můj nehynoucí vděk, pane.
Pane jo, jak je to možný? Jak to, že jste se mnou?
Je váš dům bezpečný?
To je, rozhodně.
Je tam čisto, pane. Připijeme si na Vánoce. Jo!
A jak se jmenujete, drahoušku?
Tomas. Říká se mi Kohout, ale slyším na všechno.
Pozor, dívej se!
Tomasi, a neměl byste třeba náhodou telefon?
Ale jo, telefon mám. Doma. Zavoláte si.
-Nech ho řídit, nech ho řídit. -Klidně můžete...
Dávejte pozor na cestu!
Jak si přejete, andílku.
-Říkal jsi, že máš dům. -Mám, pane.
Nádhernej dům a fůru bezvadných sousedů.
Ne, je tu moc lidí.
Bez obav, pane.
V jednotce bydlím jen já.
Hned vás tam vezmu. Ale chvíli počkejte.
Najdu vám něco na sebe, jo? Schováte se.
-Jo? Dobře? A jsme tu. -Ano. Dobře, dobře.
-A je to! -Ano.
-Povedlo se. -Povedlo. Ano, Tomasi.
-Výborně. -Má lásko.
Ano, má lásko.
No do prdele.
Nevěřím mu. On to podělá.
Ne, je přesně to, co chceme.
Nádherný, dokonalý idiot a pro mě udělá všecko.
Bývalá kancléřka Vernhamová prchá před spravedlností.
Máte-li informace o tom, kde se zdržuje,
okamžitě to hlaste a získáte odměnu.
Loajalisté nebudou tolerováni.
Straníci Vernhamové ztrácejí podporu.
Bývalá kancléřka se nemá kde ukrýt.
Bude nalezena a potrestána.
Lži nemusím poslouchat.
Sakra!
Herberte, co to je?
Zdravíčko, dámy. Tak jak to jde?
Papa...
Tady. To je po mně.
A tady.
Umělej kožich po mojí matce, po tý starý svini.
Moc děkuju, lásko. Děkuju.
-Ne, moje láska jste vy. -Ne, Tomasi...
Jsi náš anděl strážný.
Radši se schovej.
Lidi jsou na čí straně?
Tady? Asi na všech. Všechno je na všech stranách.
Pojď, honem.
Prostě lidi.
Dovnitř, rychle, běž!
Nevím, jak poděkovat, Tomasi.
Budete vzpomínán jako ten, kdo zachránil národ.
-Jo? -Ano.
Tak to bych rád. To bych rád.
Koukni, nikomu nesmíš říct, že je tady. Rozumíš?
-Nikomu. -Jo, jasně.
Řekl jsem to jen matce.
A tátovi.
A bráchovi a ségře a ptáku bráchy mý ségry.
Měli byste se vidět!
To byl jen vtip!
Dělej.
Jo.
-A jsme tu. -Dovnitř.
-Znáš tu ženskou? -Kterou?
-Tam, naproti. -Jo, Gretu?
Radši by mě neznala.
Pořád mi jen mlsně vočumuje péro.
-Bože. -Dá se jí věřit?
Ale jo, jasně. To si pište.
-Tak, Tomasi, lásko moje? -Jo?
Zmínil jste, že tu máte telefon.
Ale jo, samozřejmě. Mám ho tady.
Dáte si brandy? Připijeme si?
Já bych moc rád. Tady je, jen jděte.
-Herberte. Herberte. -Klidně jděte dál.
-A funguje? -Výbornej telefon, uvidíte.
Tomasi...?
Ne.
Tomasi, dveře, jako kdyby se zabouchly.
Ty jsi prostě kráva, že jo?
Teď tě pověsí jako klobásu! Jen počkej.
Ne, ne, ne, Tomasi!
Otevři!
Ne, ne. Žádám vás, abyste ty dveře okamžitě otevřel!
Tomasi! Tomasi! Ne, Tomasi!
-Do prdele, Tomasi! -Tomasi, lásko moje. Můj anděli.
Zavolám bratrance z bezpečnostní služby.
Propána, Herberte! Musíme to nějak...
-Jsi démon! -Otevři ty dveře! Otevři!
-A pošlou tě do pekla! -Ty šmejde! Vzal jsi mi zbraň!
Zabila jsi moji zemi a já teď zabiju tebe!
Otevři ty dveře!
Zabiju tě!
Kurva!
-Herberte! Bože, bože... -Uhni! Uhni!
Herberte!
Kamaráde, hádej, koho mám v ložnici.
-Já to říkal. -Herberte!
Co?
Tohle... Je to konec?
Ne, není. Vždycky najdeme cestu.
-Ne, ne, ne. -Ano!
-Jsem mrtvá. -Ne.
-Jsem mrtvá. -Ne, nejsi. Přestaň!
Jsem mrtvá! Klidně bych mohla... Můžu umřít!
-Přestaň! Eleno, co to děláš? -Už nemůžu.
No, no...
Ne.
Dívej se na mě.
Eleno, slib mi, že to neuděláš. Slib mi to.
Už sem jdou.
-Vy hnusní divoši! Prasata! -Sklapni! Zabiju tě, ty...
-Kradli jste nám peníze! -Do prdele!
Vraťte nám naše peníze!
Herberte.
-Ne. Tolik lásky, co jsem jim dala. -To jste nám dělali!
-Herberte. -Jo, dělali!
-Dala jsem jim tolik lásky. -Zatancuju si na tvým hrobě!
Ne.
Ne, ne, to ne. Já nebudu...
Se zrádnou krysou mluvit nebudu.
Pište: Bývalá kancléřka odmítá slušný dialog.
Kde je nějaké obvinění?
Chci sakra vidět nějaký dokument o vašem oprávnění.
Nic takového nemáte.
Odveďte ji. On zůstane.
-Ani se nehni! -Ne, neubližujte mu!
-Eleno, nic neříkej! -Něco mu uděláš, a zabiju tě!
Poslouchej mě! Nic jim neříkej!
-Neubližujte mu! -Eleno!
Ufiknu ti koule nůžkama!
-Eleno! -Herberte!
Eleno!
Teď odpovíte na otázky.
Neřeknu vám vůbec nic.
Pište: Bývalá kancléřka odmítá odpovědět na otázky lidu.
Mému lidu řekněte, že odpovím
jen pravým zástupcům dělnické třídy v parlamentu!
Parlament byl rozpuštěn.
Parlament nelze rozpustit, to můžu jenom já.
Bezpečnostní služba a odbojová armáda
se spojily do nového vládnoucího orgánu.
Národní fronty svobody.
Národní fronty svobody?
Nikdo neví, co to je. To je pitomý vtip.
-Přečteme vám obvinění. -Nic jsem nespáchala.
Obviněná spáchala následující.
Obviněná? Jako malý děti.
Činy neslučitelné s lidskou důstojností.
Despotické a zločinné jednání.
Vražda bývalého kancléře Edwarda Keplingera.
Obstarávání luxusních potravin ze zahraničí,
zatímco lid byl živ z 200 gramů chleba denně.
Neprokazatelné lži.
Nic z toho nemůže mezinárodní orgán uznat.
-Jste sprostí, nízcí ubožáci. -Zločin genocidy.
Vy blouzníte.
Slyšela jste obvinění? Rozuměla jste jim?
-Nerozuměla jsem. Ne. -Odpovězte. Odpovězte.
Poslouchej mě, ty šílenče!
Já to zkoušel!
Znovu a znovu. Aby se tvůj chorý mozek probral,
ale ne, tys neposlouchala!
Pořád jen plíseň a menopauza,
a ty kecy o tvém tatínkovi. Pořád dokola!
Takže teď...
Přiznáš svoje zločiny a přijmeš svůj trest.
Ne, vy zaplatíte za zločin velezrady
a já pak dovleču vaše tělo do Paláce lidu.
Co jí děláte?
Okamžitě mě vemte k ní. Dělejte.
Víte, co právě teď udělala?
-Zradila vás. -Ale hovno.
Máte si obléct žíněnou košili.
Vzít na sebe její hříchy.
"Nutil mě k tomu Řezník."
My pravdu známe, vy a já.
Ona není normální, že?
-Otec? -Hele!
Bůh ví, co dělal.
Říká se, že jí strkal ptáka do pusy.
Ne, drž hubu! Sklapni!
Nevím jistě, ale je to jedno.
Už je rozbitá.
Využila tě pro svoje ego a země teď umírá.
Ona nás zabíjí!
Tisíce, všude.
Otce, matky, syny. Pracující lidi. Tvoje lidi.
Pro nic za nic.
Kvůli pýše.
Ty víš, že je to pravda, co?
Podle mě jsi to věděl pořád.
Já tě nechci trýznit.
Nechci z tebe nic dostat.
Ale já to všechno viděl.
My všichni.
Jak tě týrala.
Podváděla tě.
Ponižovala.
Věznila tě, mučila,
obracela naruby a říkala tomu láska.
Přesvědčovala tě o hlubokém starém poutu,
bez nějž bys byl ztracený.
Tohle dělala nám všem.
Držela nás v zajetí své lásky.
Ale teď už je konec.
Teď se jí musíš zříct.
Veřejně, ano?
A tím se spasit.
Co se děje?
Chci vědět, co se děje.
Jak se dalo čekat.
Ten váš vůl vás opustil.
Řekl, že jste mu otrávila mozek.
Co si o tom myslíte?
To by nikdy neřekl.
Všichni vás opustili, Eleno.
Jste sama.
Můžete jen spolupracovat.
Říct svému lidu pravdu.
Veřejně přiznáte své zločiny a uděláte to v televizi.
V televizi? Jistě.
Potřebujete mě, že?
Já ne, madam.
Proto jsem naživu.
Ne.
My věříme v zákony, v legální přechod moci.
A já bych to měla zařídit, ty svině.
Asi vás není dost, co, ty svině?
Právě naopak, věřte mi.
Zhroutil se ti volební obvod, co, ty pidi čuníku?
Miliony mých lidí v Rinnburgu, v kopcích,
by nikdy nedaly tobě
a tvé Národní frontě svobody morální autoritu.
Nemáte ani Ameriku, že?
No tak, přiznej to.
Máme všechnu podporu, která je třeba.
Kdyby to tak bylo,
pálil bys moje kosti a vybíral potahy.
Poslouchej mě! Poroučím ti spolupracovat!
Ty by sis neporučil ani zasranou omeletu.
Fajn.
Co se děje?
Co to je?
POZOR ČERNÁ PLÍSEŇ
Ne!
-Pomůžete mi, že? -Ano!
-Ano? -Ano, ano, ano!
Dnes?
Musí to být dnes!
Ano! Ano, ano!
Pište: Bývalá kancléřka souhlasí se spoluprací.
-Posloucháte? -Ano.
Uděláme to takhle.
-Vyvedeme vás odsud, ano? -Ano.
Převezeme vás do parlamentu.
Povoláme média.
A přiznáte své zločiny. Před lidem.
Souhlasíte?
Ano. Ano. Ano.
Pište: Bývalá kancléřka uznává své zločiny
a souhlasí, že se dozná.
Uděláme to čistě.
Uděláme to legálně. Protože my nejsme řezníci.
-Ne. -Jsme služebníci ústavy.
Tak šup.
Opřete se, Eleno.
Napřed vás umyjeme, musíte vypadat reprezentativně.
Nechci vás nijak ponižovat.
S desátníkem bude naloženo podle zákona.
Jako s vámi.
Až se přiznáte...
Čistý!
Jdeme, jdeme!
Přemístíme vás.
Uhněte!
Ne! Ne!
Ne!
Kde jsme?
PRYČ S VERNHAMOVOU
Co...?
Kde jsme?
Kam mě vezete?
Poletíme?
My někam poletíme?
HOTEL
-Vyveďte je! -Jdeme!
Tak jdeme!
-Jdeme, jdeme! -Uhněte!
No tak, jdeme.
-Uhněte, krucinál! -Jdeme.
Jdeme!
Jsi v pořádku? Není ti nic?
Ne.
Jak to...? Co...?
Kde jsme?
Nevím.
Jsou to Američani. Američani, vím to.
Nic jsem jim neřekla. Nezradila jsem tě.
-Ne! Herberte! Herberte! -Eleno! Eleno! Eleno!
Herberte! Herberte! Ne!
Co?
Dobře.
Dobře. Omlouvám se za nepohodlnou přepravu.
Jste v pořádku, madam?
Proč se ptám? Musíte být zničená.
Co to je, tohle?
Jsme sami?
-Jsme...? -Posaďte se, prosím.
Už je po všem? Ano?
Jestli je, chci být převezena do paláce.
A jestli není, musím se dostat do Číny.
Do Číny a mít záruku, že nebudu vydána.
Rozumíte tomu? Chci to hned, Emile.
Já žádám... Chci to hned.
Madam, prosím. Posaďte se.
Bože, co na to říct?
Je mi zle z toho, co vám udělali.
To ponížení.
A ten nevděk.
Nehorázné.
Řekněte mi, co se děje.
Jsem živá? Mrtvá? Co je to sakra za hru?
Kde jsme?
Zuří občanská válka, zatím nikdo nevyhrál.
Je to na vážkách.
Povstalci získali území, ale mají slabá křídla.
Vaši loajalisté drží doly, kopce, většinu armády,
ale pořád se to mění.
Já jsem neutrál. Stranickost škodí byznysu.
Ale tato situace volá po rozumné autoritě.
Po pocitu, že tomu někdo velí.
Po někom, kdo to umí.
Po známé tváři.
Aha.
No...
Pak nemůžeme marnit čas. Emile, poslouchejte mě.
Ne, vy poslouchejte mě.
Vy to umíte,
ale vaše šance na delší přežití je nekonečně maličká.
Jste úplně odříznutá. Jako děcko na kře ledové.
Potřebujete nárazník.
Ne přítele nebo viditelného spojence,
ale nějakou pevnou hráz, co zastaví všechny sračky.
Ano. Čínu.
Ne, ne. Pro ně jste horké zboží.
A krom toho jsem poznal, jak je pro region nebezpečná.
-Vážně? -Ano.
A vy byste měla taky.
Západ by v tomto regionu přivítal vlnolam.
Někoho, kdo se Číně postaví.
S našimi zdroji, nově nalezeným kobaltem...
Ne, ne. Já jim nedůvěřuju.
Klíčoví hráči jsou známí.
Veřejně ne, jistě.
Ale tam, kde se to děje. Ve tmách.
Menší materiální podpora přijde postranními kanály,
pomůže válečnému úsilí.
A potichu se změní priority, uvolní se sankce.
Až se usadí nový Bílý dům,
staré vztahy budou najednou zpátky.
Co vy na to, Judith?
Nová administrativa to přijme?
Pravděpodobně.
Když uvidíme změny. A záruky.
Ano, změny.
Co vy na to, Eleno?
U toho zatím skončíme. Ano, končíme, ale děkuji.
Teď vás umyjeme a pak si řekneme, co dál.
Je tu bezpečno. Opravdu.
Čistý vzduch.
Ještě jedna věc, madam.
On bude muset jít.
-Kdo? -Nepůjde to. Vy dva.
S ním začaly potíže a s ním musí skončit.
Jistě to víte.
A když odmítnu?
Rozhodně.
Dělejte, jak chcete.
Vy tu vládnete.
Tak či tak... Jděte se osvěžit.
A smiřte se s tím.
Pak si to vyjasníme.
Co se děje, Eleno?
Herberte, sedni si. Posaď se, prosím.
Řekni mi, co se děje.
Oni...
Herberte, Američani s Bartosem
nám přišli vzít naši zemi.
Chtějí, abych klekla a byla jejich tváří.
Cos jim řekla?
-Miláčku, já... -Eleno, nic na mě nehraj.
Ne, ne.
-S čím jsi souhlasila? -S ničím. S ničím.
Doopravdy s ničím.
Nás nikdy nerozdělí. To nemůžou, že ne?
Herberte, řekni to. Řekni to.
Nikdy nás nerozdělí.
Správně. Správně. A já mám plán.
Budeme s nimi bojovat.
Bojovat na život a na smrt, ty a já, společně.
Napřed budeme skákat, jak pískají, ale jen chvíli.
A až se otočí zády,
spustíme protiútok našich lidí.
Pak zavřeme Bartose a vezmeme mu majetek
a rozdělíme ho mezi chudé.
A pak...
Pak budeme budovat.
Vybudujeme to znovu.
Od země.
Ty a já, spolu to dokážeme. A naše sny přetrvají věky.
Herberte.
Budeme bojovat až do smrti.
Jo.
Miluju tě.
Jsi unavený.
Ano. Bylo to moc těžké.
Teď můžeš spát, lásko.
Já vím.
Budeme spát a budeme snít.
A tohle všechno zaženeme.
Co je ti?
Já nevím. Jenom...
Stárnutí dá takovou práci.
Takových let.
A pak jednou..
Přijde tvůj největší strach a...
A pořád jsi jen dítě.
Herberte?
Jsem ráda, že jsi přišel.
Já taky.
Potřebovala jsem tě.
Doopravdy.
Jak jsi to řekla, na začátku...
Patříme k sobě.
Bojím se.
Neboj.
Jsem tu.
Tady máš, lásko.
Děkuju.
Karla chtěla vědět,
jestli chceš na večer opravdu lososa.
Ano. Fajn.
Krásná, svůdná dáma.
Tvůj devátý Den vítězství.
Kriste. To už je let.
Ano, já vím.
Můžu ale říct, že vypadáš energicky, lásko.
Děkuju.
Ne, vážně.
Vzhledem k tomu... no...
Co?
Těm těžkostem.
Annus horribilis.
Ano.
Občas mě napadá...
Co to asi bylo, co myslíš?
To všechno...
Všechno?
Asi malé zakolísání.
Ano.
Mí milovaní.
Jak úchvatný večer.
Mám radost, že jste se mnou při oslavě Dne vítězství.
Ale vzpomeňme na cestu, jež nás sem přivedla.
Naše láska, jak víte, prošla zkouškou.
Víra v naši životní cestu byla velmi blízko konce.
Teď známe temné síly, jež nás k tomu bodu přivedly.
Keplinger a radikální levice.
Prohnilá bezpečnostní služba.
A také čínská hrozba,
která touží ovládnout Evropu svou totalitní ekonomikou
a rakovinotvornou technologií 5G.
A ano, dokonce i lidé z mé vlastní vlády.
Osoby, jež jsem uznávala.
A jež tvrdily, že na srdci jim leží
nejlepší zájmy pracujících.
Ale kterým se nakonec nedalo věřit.
Jsem vděčná, že jsem jejich povahu prohlédla dřív,
než bylo pozdě,
a mohla jsem předejít hrozné katastrofě.
Teď však stojíme na úsvitu nové éry.
Nové Evropy.
A na staré rozbroje a zmatky se můžeme podívat
ne jako na chyby, ale jako na možnost k poučení.
Příležitost k uzdravení a k růstu.
Je mi nesmírnou ctí vás na této cestě vést.
Bez vás všech jsem ničím.
Protože vše, čím jsem, jsem jen díky vám.
A tak vám všem žehnám.
A žehnám naší lásce.
Navždy.
Miluju tě!
Překlad: Vladimír Fuksa