Herbert!
Húzódj le!
Nem, Herbert! Nem megy!
Hol vagyunk?
Hadd gondolkozzak!
Itt nem maradhatunk. Indulnunk kell.
Most azonnal.
Nem!
- De igen. Gyere! - Nem! Nem!
Ne!
- Gyere! - Nem megy!
Nem!
Nem lehetek ebben a köztes létállapotban,
- mint valami közönséges túlélő! - Idehallgass!
Te hallgass ide, bakker! Nekem muszáj... Muszáj...
- Megint az leszek, aki voltam! - Nem. Gyere már!
- Hallgass rám! - Hagyjál!
- A kormányod megbukott! - Hagyjál! Eressz!
Hékás! Hékás!
Hé! Vége van!
- Felfogtad? - Nem.
- Nézz rám, szerelmem! Vége. - Nem.
- Eressz, te pöcs! - Hékás!
Ne!
Nézz rám, szerelmem!
Nincs többé hatalmad, érted?
- Herbert... - Te most...
az én világomban vagy.
Én vagyok a katona. Érted?
Ha túl akarod élni,
- szót fogadsz, hallod? - Jó.
- Megfogod a kezem. - Igen. Értem.
- Érted, szerelmem? - Igen, szerelmem. Igen, szerelmem.
EURÓPA
A rezsim
Mostantól egy katona fejével kell gondolkodnod. Jó?
- Jó? - Jó.
Szabad akaratunkból nem adjuk meg magunkat.
És ha elfognak,
igyekszünk ellenállni és megszökni.
Ne maradj le!
- Jó? - Jó.
De ha szereznénk egy filmes stábot, vagy posztolunk a közösségi...
Azzal a szarral végeztünk!
De ha a népem láthatna...
Nem láthat senki! Feldobnának!
Ki kell menekítenünk innen. Érted?
Jól van.
Kína! Ez az!
- Mindig jók voltak hozzám. - Felejtsd el!
Kína ott van, mi meg itt!
Mozgás! Gyere!
Akkor Rinnburg.
A híveim fő bázisa. Ott rendezzük sorainkat, támogatókat szerzünk...
Rinnburg az ország másik végében van.
Gyalog vagyunk, és vadásznak rád.
- Akkor keresünk egy repteret. - Mindet megszállták már.
Akkor majd küldenek értünk egy gépet.
Istenem, miért ilyen nehéz ez? Szerzünk egy gépet, és...
Hogyan, Elena?! Hogyan?
Nem tudom, bakker! Szerzek, és kész!
Ez meg mi?
Mi az?
"A Vernham-rezsim legyőzetett.
Az ország a tiétek.
Aki mást mond, hazudik.
A rendet hamarosan helyreállítja a Westgate-i Ellenállási Haderő."
Rohadjanak meg!
Rohadjanak meg azért, amit velem tettek!
- Rohadékok! - Kussolj már! Kussolj!
Nicky!
Nicky. Nicky!
Tudom, hol van. Tudom, hol van Svájcban.
Igen, ez az!
Keresünk egy telefont, felhívjuk. Ő majd küld segítséget.
Ez az, Herbert! Kész a terv!
Igen. Keresnünk kell egy telefont...
Hol vagyunk?
Nem tudom.
Húzódj le!
Maradj mellettem!
Fejet le! Gyorsabban!
Az embereim a közelben vannak. Tudom.
Keresnünk kell egy menedéket neked. Gyere!
Csak úgy bekopogunk valahová? Nekem senki sem bír ellenállni.
Mi...? Mi az?
Katonák! Ezek a mieink, Herbert! Ezek...
Kijárási tilalom van érvényben!
Nem garantálhatjuk azok biztonságát, akik este 9 után az utcán vannak!
Aki Elena Vernhamet vagy rezsimje tagjait rejtegeti,
azt elfogjuk, vagy ott helyben agyonlőjük!
A mobiltelefon szolgáltatás egyelőre nem működik.
Nincs mobilszolgáltatás.
Felejtsd el!
- De vezetékes talán van. - Elena. Nézz rám!
- Ha találunk valakit... - Elena. Nézz rám!
Keresnünk kell neked egy menedéket
és egy búvóhelyet, ahová más nem megy.
- Érted? - Igen.
Se étel, se víz, semmi.
Csak egy rakás verseskötet, bakker.
Mondtam Nickynek, hogy ez egy értelmetlen műfaj.
Nyolcvan szónyi részeg locsogás egy barkáról.
Elena!
Mi az?
Tényleg megtetted volna?
Micsodát?
Hogy megteszel kancellárnak.
Hát persze.
Ez volt a tervünk, nem?
Tényleg?
Meg is történt nem?
Kimondtam.
Nem mondtad ki. Haboztál.
- Valóban? - Igen.
- Nem, én... - Ne játszd meg magad!
Herbert!
Nézz a szemembe és mondd, hogy elárulnálak!
Mondd meg te!
Halljam!
Sosem árulnálak el.
Jól van.
Gyere!
Nyugalom!
Nem bújhatok el.
Muszáj.
- Muszáj. - Nem lehet. Tennem kell valamit.
A népem odakint van. Segíteni fognak rajtam!
Találnunk kell valakit! Kérlek!
Jó estét, barátom! Boldog karácsonyt!
Bocsánat. Talán...?
Dehogy. Nincs bajban. Nincs bajban.
El tudna vinni engem és a barátomat?
- Késő van. A kijárási... - Nem kell messzire.
Az utak veszélyesek, és lerombolták az otthonomat.
Az öcsémért megyek.
Nézzen rám! Karácsony van. Ne csinálja már!
Jól van.
Jól van. Itt a barátom. Ő a barátom. Figyeljen!
- Jézusom! - Oda megyünk, ahová maga.
- Idehallgasson... - Nem!
Hogy hívják, drágám? Hogy hívják? Hogy hívják?
Hogy hívják?
- Gregor. - Gregor! Gregor!
Figyeljen! Mint a kancellárja mondom:
Ne aggódjon a kijárási tilalom miatt!
Fojtsa el a gondolatot, Gregor! Tudja, hogy bízhat bennem. Jó?
Amikor ennek hamarosan vége, a maga nevét skandálják majd.
Bizony. Azt mondják majd: "Gregor, aki elvitte őt.
A megmentő, a révész." Érti?
Gregor, figyeljen rám!
Maga és a családja mindent megkap majd, amit csak kíván.
Hős lesz magából.
A hősöket sosem feledjük, igaz?
- Van mobilja? - Ja, és kölcsönadják a mobiljukat!
Barátom! Várjon!
A büdös francba!
- Álljon meg! - Elena!
Elena!
Beszarok! Ugye viccel?
Segít a kancellárján?
Én, hölgyem? Persze! Hová akar menni?
Magához, ha lehetne!
Hölgyem, az számomra...
- kurva nagy megtiszteltetés lenne... - Elena!
Beszarok! Maga is itt van?
Keressünk egy másikat!
Ne, ne! Ne, uram!
Ó, tizedesem! Én vagyok az emberük. Én, bizony.
- Igen, ő az! - Részeg!
Szállj be, ne nyávogj!
Biztos tud vezetni?
Kelet-Ganz legjobb sofőrje viszi magukat.
Az én angyalkámat.
Örök hálám érte, uram!
Egek! Ez hogyan lehetséges? Hogy a...? Hogy pottyant az ölembe?
Uram! Biztonságos a háza?
Persze, biztonságos.
Nagyon tiszta ház, uram. Majd eszünk karácsonyi pirítóst. Igen!
Hogy hívják, drágám?
Tomas. Kakasnak neveznek, de hívjon úgy, ahogy tetszik.
Hé! Az utat nézze!
Figyeljen, Tomas! Nincs véletlenül egy telefonja?
De, van telefonom. Otthon. Használhatják.
- Hagyd vezetni! - Ön... Kérem, használják...
Még valami. Az utat nézze!
Az öné vagyok, édes angyalkám!
- Azt mondta, házban él. - Igen, uram.
Az én nagy, csodás házamban a sok dagadék szomszéddal.
Átjáróház.
Ne aggódjon, uram!
Egyedül lakom a lépcsőházban.
Mindjárt felviszem önöket. Itt várjanak!
Hozok valami ruhát, jó? Hogy eltakarhassa magát.
- Jó? Itt vagyunk. - Igen. Jó.
- Sikerült! - Igen.
- Sikerült! - Sikerült. Igen, Tomas.
- Ügyes volt. - Drágám!
Igen, drágám.
A rohadt életbe!
Nem bízom benne. El fogja cseszni.
Nem. Pontosan ő kell nekünk.
Egy gyönyörű, tökéletes kretén, aki bármi megtesz a kedvemért.
...Elena Vernham volt kancellár menekül a törvény elől.
Ha bármit tudnak a hollététől,
azonnal jelentsék jutalom fejében!
Híveinek nincs kegyelem.
A Vernham-pártiak száma egyre csökken.
A volt kancellár nem tud elrejtőzni.
Megtaláljuk és felelni fog a tetteiért.
Nem kellenek ezek a hazugságok.
A fenébe!
Mi az, Herbert?
Jó estét, hölgyeim! Hogy vannak...?
Pápá!
Tessék! Ez az enyém.
Itt van ez is.
Kamu szőrme. Megboldogult anyámé, a vén kocáé volt.
Köszönöm, drágám! Köszönöm!
- Nem. Kegyed az én drágám. - Nem, Tomas...
Kegyed a mi őrangyalunk.
Hajtsd le a fejedet!
Ezek kinek a pártján állnak?
Az itteniek? Mindenki pártján. Ez mindenhol így van.
Siessünk!
Az emberek ilyenek.
Menjenek csak!
Nagyon hálás vagyok önnek, Tomas.
Úgy emlékeznek majd önre, mint az emberre, aki megmentette a hazát.
- Igen? - Igen.
Az tetszene. Tetszene, bizony.
Figyeljen! Nem mondhatja el senkinek, hogy ő itt van. Érti?
- Senkinek! - Persze.
Csak anyámnak mondtam el.
És a papámnak.
Meg a bátyámnak, a húgomnak, meg a húgom bátyja farkának.
Milyen képet vágnak!
Vicceltem!
Siessen!
Igen.
- Itt is vagyunk. - Menj be!
- Ismeri azt a nőt? - Kit?
- Aki szemben lakik. - Ja, Gretát!
Nagyon akar engem.
Ezerrel stíröli a farkam az a nő.
- Jézusom! - Meg lehet bízni benne?
Hogyne. Persze, bakker!
- Tomas, drágám! - Igen?
Említette, hogy talán van telefonja.
Ó, igen. Természetesen. Itt van.
Kérnek egy brandyt? Mondjunk pohárköszöntőt?
- Nagyon szeretnék. - Ebben a szobában.
- Herbert. Herbert! - Odabent van.
- Ez... működik? - Nagyon jó telefon. Majd meglátják.
Tomas, a...
Ne!
Tomas! Úgy tűnik, az ajtó magától bereteszelt...
Maga rohadt disznóasszony!
Felakasztják, mint a kolbászt! Majd meglátja!
Ne, Tomas!
Nyissa ki!
Követelem, hogy tüstént nyissa ki az ajtót!
Tomas! Tomas! Ne, Tomas!
- Az istenit! Tomas! - Én Tomasom, drágám! Angyalom!
Hívom az unokatestvérem, a biztonsági szolgálattól!
Jézusom, Herbert! Találnunk kell valami...
- Maga egy démoni szuka! - Nyissa ki! Nyissa ki!
- A pokolra fog jutni! - Rohadék! Elvette a pisztolyomat!
Megölte a hazámat! Most én ölöm meg magát!
Nyisd ki!
Megöllek!
Baszki!
- Herbert! Édes istenem! - Menj odébb!
Jaj, Herbert!
Barátom! Találd ki, ki van a hálószobámban!
- Megmondtam! - Herbert!
Mi az?
Vége van?
Nincs. Most is kitalálunk valamit.
- Nem! - De igen!
- Végem! - Nem!
- Végem! - Nem. Hagyd abba!
Végem! Akár... meg is halhatnék, bakker!
- Elég! Mit művelsz, Elena? - Nem megy.
Hékás!
Nem!
Nézz rám! Nézz rám!
Elena, ígérd meg, hogy sosem teszel ilyet! Ígérd meg!
Jönnek már!
- Rohadt vadállatok! Ti disznók! - Kussolj! Megöllek, te...
- Elloptad a pénzünket! - Baszki!
Add vissza a pénzünket!
Herbert!
- Nem. Mennyire szerettem őket! - Ezt tetted velünk!
- Herbert! - Ezt tetted!
- Mennyire szerettem őket! - A sírodon fogok táncolni!
Ne!
Nem! Én nem...
Nem állok szóba ilyen áruló patkányokkal!
Írja: a volt kancellár nem hajlandó civilizált módon társalogni.
Látni akarom a vádiratot!
Követelem, hogy iratokkal igazolja, hogy törvényesen jár el!
Ilyen papír persze nincs!
Vigyék! Ő marad.
- Ne mozdulj! - Ne! Ne bántsák!
- Ne állj szóba velük! - Ha bántják, megölöm magukat!
Figyelj! Ne mondj nekik semmit!
- Ne bántsák! - Elena!
Ollóval vágom le a tökeidet!
- Elena! - Herbert!
Elena!
Most pedig felel a kérdésekre.
Azt lesheti!
Írja: a volt kancellár nem hajlandó felelni a nép kérdéseire.
Mondja meg a népemnek:
csak a munkásosztály valódi képviselőinek
válaszolok a parlamentben!
Azt feloszlatták.
A parlamentet csak én oszlathatom fel!
A biztonsági szolgálat és a WEH összeolvadt.
Új kormányzati szerv jött létre,
a Nemzeti Szabadság Front.
Nemzeti Szabadság Front?
Arról még senki sem hallott. Kész röhej.
- Felolvassuk a bűneit. - Nem követtem el semmit.
Vernham vádlott a következő bűnöket követte el:
- "Vádlott"? Ostoba kölykök! - Emberi méltóság sárba tiprása,
despotikus, bűnöző magatartás,
Edward Keplinger volt kancellár meggyilkolása,
luxusételek beszerzése külföldről,
miközben a nép napi 200 grammon tengődött.
Egyértelmű hazugságok.
Egyet sem ismerne el egy nemzetközi kormányzó testület.
- Szánalmas, mocskos kisemberek... - Népirtás bűntette.
Magukat téveszmék gyötrik!
Hallotta a vádakat? Megértette azokat?
- Nem. Egy szót sem értettem. - Feleljen!
Idehallgasson, maga elmebajos!
Én igyekeztem!
Ezerszer megpróbáltam észhez téríteni magát,
de rám se hederített!
Folyton csak a penész meg a klimax,
meg a "Dugjál, meg, apu, kérlek" baromság orrvérzésig!
Ezért...
most megfizet mindenért, és felelni fog a bűneiért!
Nem. Maga fog felelni hazaárulásért,
és a gennyedző tetemét a népek palotájába vonszolom majd!
Mit művelnek vele?
Vigyenek hozzá azonnal!
Tudja, mit tett az imént?
- Elárulta magát. - Kapd be!
Magát akarja felelőssé tenni mindenért.
Magára akarja kenni a bűneit.
"A Böllér vett rá!"
Mi ketten tudjuk az igazat.
Beteg a feje, igaz?
- Az apja... - Hé!
Isten tudja, ő mit tett.
Állítólag megszopatta a lányát.
Kussolj Kussolj!
Nem biztos, de nem is számít.
Gyógyíthatatlan a nő.
Magával hizlalta az egóját, és most az ország dögrováson van.
Az a nő megöl minket!
Ezreket, mindenütt.
Apákat, anyákat, fiakat. A munkásokat. A maga népét.
A semmiért!
A büszkeségért!
Tudja, hogy így van, igaz?
Szerintem mindig is tudta.
Nem én kínzom magát.
Nem akarok kiszedni magából semmit.
De végignéztem az egészet.
Mind végignéztük.
Hogy bántotta magát.
Megtévesztette.
Ezerszer megalázta.
Bezáratta, megkínozta, aztán mindezt szerelemnek nevezte.
Meggyőzte, hogy ez egy ősi kötelék, ami nélkül maga elveszett lenne.
Ezt művelte mindnyájunkkal.
A szeretete rabjai voltunk mind.
De ennek immár vége.
Ideje, hogy megtagadja őt
nyilvánosan.
És mentse az irháját.
Mi folyik itt?
Követelem, hogy mondják meg!
Amit vártunk.
A tenyészbikája cserbenhagyta magát.
Azt mondta, maga megmérgezte az elméjét.
Ehhez mit szól?
Sosem mondana ilyet.
Mindenki elhagyta magát, Elena.
Magára maradt.
Nem tehet mást, együtt kell működnie.
Elmondja a népének az igazat.
Nyilvánosan elismeri a bűneit, méghozzá a televízióban.
A televízióban? Értem.
Szüksége van rám, igaz?
Nincs, asszonyom.
Ezért élek még.
Nem.
Hiszünk a törvényes hatalomátvétel elvében.
És arra kellek, hogy beadjam nekik, maga disznó!
Kevés a támogatójuk, igaz, malacka?
Épp ellenkezőleg.
Megroggyant a szavazóbázis. Igaz, röfi?
A támogatóim milliói, Rinnburgben, a hegyekben
soha nem fognak magának
és a Nemzeti Szabadság Frontjának bizalmat szavazni!
Amerika sem támogatja. Igaz?
Rajta, ismerje be!
Megvan a szükséges támogatásunk.
Ha ez igaz volna, a máglyán égnék, és maga kárpitot válogatna!
Idehallgasson! Megparancsolom, hogy működjön együtt!
Maga egy rohadt rántottának sem tudna parancsolni!
Jól van hát.
Mi ez?
Az meg mi?
VIGYÁZAT! FEKETE PENÉSZ
Ne!
- Segít nekem, ugye? - Igen!
- Igen? - Igen, igen!
Még ma?
Ma kell megtörténnie!
Igen! Igen!
Írja le: a volt kancellár hajlandó együttműködni.
- Figyel? - Igen.
Elmondom, mi lesz.
- Kivisszük innen, jó? - Jó.
Aztán a parlamentbe visszük.
Ott lesznek a külföldi riporterek,
és maga bevallja a bűneit a népnek.
Egyetért?
Igen. Igen. Igen.
Írja le: a volt kancellár elismeri bűneit, és hajlandó bevallani azokat.
Mindent szabályosan csinálunk.
Törvényesen csináljuk, mert mi nem böllérek vagyunk...
- Nem. - hanem az alkotmány szolgái.
Jöjjön!
Támaszkodjon rám, Elena!
Először rendbe szedjük, szalonképessé tesszük.
Nem akarom megalázni magát, Elena.
Természetesen Zubak tizedesre is törvényes eljárás vár,
akárcsak önre.
Miután vallomást tett...
Tiszta!
Nyomás!
Velünk jön!
El az útból!
Ne! Ne!
Ne!
Hol vagyunk?
VERNHAM, TAKARODJ!
Mi...?
Hol vagyunk...?
Hová visznek?
Gépre szállunk?
Elrepülünk valahová?
SZÁLLODA
- Kifelé! - Indulás!
Indulás!
- Nyomás! - El az útból!
Mozgás!
- El az útból, baszki! - Mozgás!
Mozgás!
Jól vagy? Megsérültél?
Nem.
Hogyan...? Mi...?
Hol vagyunk?
Nem tudom.
Ez az amerikaiak műve. Az amerikaiaké. Tudom.
Nem mondtam nekik semmit. Nem árultalak el.
- Ne! Herbert! Herbert! - Elena! Elena! Elena!
Herbert! Herbert! Ne!
Micsoda?
Remek.
Elnézést kérek durva bánásmódért.
Jól van, asszonyom?
Miket beszélek? Biztos kimerült.
Mi ez az egész?
Magunk vagyunk?
- Magunk...? - Tessék. Üljön le!
Vége van? Igen?
Ha vége, vigyenek vissza a palotába!
Ha nincs, akkor Kínába akarok menni.
És garantálják, hogy nem fognak kiadni.
Megértette? Most azonnal, Emil.
Követelem... most azonnal kell.
Kérem, asszonyom! Üljön le!
Jesszus, mit is mondjak?
Hánynom kell attól, amit önnel műveltek.
Megalázták.
Hálátlanok voltak.
Ez elfogadhatatlan.
Mondja meg, mi folyik itt!
Túlélem? Megölnek? Mire megy ki a játék?
Hol vagyunk?
Dúl a polgárháború, de még nincs győztes.
Pengeélen táncolunk.
A lázadók előnyre tettek szert, de nem elég erősek.
A bányák, a hegyek, a haderő zöme a hívei kezében van,
de minden igen képlékeny.
Én semleges maradok. A pártosság árt az üzletnek,
de azt látom, hogy a helyzet egy erős kezű emberért kiált.
Azért, hogy egy valódi vezető irányítson.
Valaki, aki ért hozzá.
Egy ismerős arc.
Értem.
Hát...
Akkor nem késlekedhetünk. Figyeljen, Emil!
Nem. Ön figyeljen!
Ön alkalmas,
de elenyésző az esélye annak, hogy hosszú távon túléli.
Teljesen elszigetelődött. Akár egy baba egy jégtáblán.
Önnek egy ütköző kell.
Nem egy barát vagy látható szövetséges,
hanem egy erős gát, ami megállítja a szar áradatát.
Igen. Kína.
Nem. Ön most túl rizikós nekik.
És már látom, mekkora veszélyt jelentenek a térségre.
- Valóban? - Igen.
És jó lenne, ha ön is látná ezt.
A Nyugat szívesen látna egy hullámtörőt a térségben,
aki keményen beszél a kínaiakkal.
Az erőforrásainkkal és a frissen talált kobaltunkkal...
Nem. Nem bízom bennük.
Az irányváltás nem szokatlan.
Persze nem nyilvánosan,
hanem ott, ahol az ilyesmi történik, a sötétben.
Egy kis anyagi támogatást kap titkos csatornákon keresztül
a háborúhoz.
A prioritások csendben megváltoznak, a szankciókat feloldják.
Az új Fehér Ház berendezkedik,
és hirtelen helyreáll a régi viszony.
Mit szól hozzá, Judith?
Az új kormány támogatná ezt?
Elképzelhető.
Ha lesznek változások, és garanciákat kapunk.
Igen, változások.
Mit szól hozzá, Elena?
Egyelőre maradjunk ennyiben. Elbúcsúzunk, de köszönjük.
Rendbe szedjük önt, aztán beszélünk a további lépésekről.
Itt biztonságban van.
Tiszta levegőt szívhat.
Volna itt még valami, asszonyom.
Neki természetesen mennie kell.
- Kinek? - A maguk párosa működésképtelen.
Vele kezdődtek a bajok, vele kell véget érniük.
Biztos tudja.
És ha ellenzem?
Ahogy gondolja.
Tegye azt, amit akar.
Itt ön parancsol.
Na, menjen! Hozza rendbe magát!
Békéljen meg vele!
Aztán rendet csinálunk.
Mi folyik itt, Elena?
Herbert, ülj... Ülj le, kérlek!
Mondd el, mi folyik itt!
Ezek...
Herbert, az amerikaiak és Bartos
azért jöttek, hogy elvegyék a hazánkat,
és... azt akarják, hogy behódoljak, és adjam hozzá a nevemet.
Mit mondtál nekik?
- Szerelmem, én... - Elena! Ne játszd meg magad előttem!
Dehogyis.
- Mibe egyeztél bele? - Semmibe. Semmibe.
Semmibe sem egyeztem bele.
Nem szakíthatnak el tőled. Nem tehetik, ugye?
Mondd ki, Herbert! Mondd ki!
Nem szakíthatnak el tőled.
Úgy van. És van egy tervem.
Szembeszállunk velük.
Harcolunk, míg csak élünk, te meg én, együtt.
Igen, engedelmeskedünk nekik, de csak egy ideig.
Aztán amikor hátat fordítanak,
ellentámadásra bírjuk rá a népet.
Börtönbe vetjük Bartost a bűneiért, elkobozzuk a vagyonát,
és szétosztjuk a szegények közt.
És aztán...
Aztán felépítjük.
Újra felépítjük.
A mi földünkön.
Mi ketten véghez visszük ezt. És álmaink örökké élnek majd.
Herbert!
Harcolok ellenük, amíg csak élek.
Igen.
Szeretlek.
Én is téged.
Biztos fáradt vagy.
Igen. Nehéz volt az út.
Most már alhatsz, szerelmem.
Tudom.
Alszunk és álmodunk majd.
És... akkor mindez eltűnik.
Mi az?
Nem is tudom, csak...
megöregedni hatalmas munka.
Sok év kell hozzá.
Aztán egy napon...
beüt a legnagyobb félelmed, és...
még mindig ugyanaz a gyerek vagy.
Herbert!
Örülök annak, hogy jöttél.
Én is.
Szükségem volt rád.
Tényleg.
Ahogy mondtad, amikor találkoztunk.
"Egymásnak rendelt a sors."
Félek.
Ne félj!
Itt vagyok.
Tessék, szerelmem!
Köszönöm.
Ja, és Karla kérdezteti,
hogy biztos lazacot akarsz-e vacsorára ma este.
Igen.
Édes, buja hölgy.
Ez a kilencedik győzelmi ünneped.
Jesszusom! Rohan az idő.
Bizony.
Azért hadd mondjam el, hogy erősnek tűnsz, szerelmem.
Köszönöm.
Komolyan mondom.
Ahhoz képest, hogy... Tudod...
Mihez képest?
A zűrös idők dacára.
Annus horribilis.
Igen.
Néha azon gondolkodom...
Szerinted mi volt ez az egész?
Ez az egész...
Minden.
Talán egy kis botlás.
Értem.
Kedveseim!
Minő dicsőséges este a mai!
Örülök annak, hogy itt vannak velem az idei győzelmi ünnepen.
De gondolkodjunk el kicsit azon, hogy mi vezetett idáig.
Mint tudják, szeretetünket próbára tették.
Az értékeinkbe vetett hitünk a szakadék széléig jutott.
Immár ismerjük a sötét erőket, melyek odáig juttattak minket.
Keplinger és a radikális baloldal.
A korrupt biztonsági szolgálat.
És persze a kínaiak,
akik le akarják rohanni Európát totalitárius gazdaságpolitikájukkal
és rákkeltő 5G technológiájukkal.
És igen, még a kormányom néhány embere is.
Olyanok, akiket becsültem,
akik azt állították, a munkások érdekeit
tartják szem előtt,
ám végül kiderült, hogy mégsem bízhatunk bennük.
Hálát adok a sorsnak, hogy végül átláttam rajtuk
még időben,
és el tudtam hárítani a katasztrófát.
Most felvirradt egy új korszak hajnala.
Egy új Európáé.
Innen múltbéli megosztottságunk és a zűrzavar
nem hibáknak tűnnek, hanem lehetőségnek az okulásra,
lehetőségnek a gyógyulásra és a fejlődésre.
Továbbra is megtiszteltetés, hogy én vezethetem önöket ezen az úton.
Mindannyiuk nélkül én egy senki vagyok!
Mert mindazzá, mi vagyok, önök tesznek engem.
Ezért áldom mindnyájukat.
És áldom a szeretetünket.
Örökké.
Szeretlek!
Fordító: Akos Olajos