Herbert?
Nerādies. Nerādies.
Nē, Herbert. Es nevaru. Nevaru.
Kur mēs esam?
Ļauj man padomāt.
Mēs nevaram palikt šeit. Mums jāiet tālāk.
Tūlīt jāiet tālāk.
Nē, nē, nē.
-Jā, mums jāiet. Nāc. -Nē, nē, nē.
Nē, lūdzu. Nē.
-Ejam. -Es nevaru. Nevaru.
Nē!
Es nevaru dzīvot tādā stāvoklī,
-kā būtne, kas cīnās par izdzīvošanu! -Ejam. Uzklausi!
Nē, tu klausīsi man! Man vajag... vajag...
-Jāatgriežas pie tā, kas es biju! -Nē. Iesim.
Uzklausi mani!
-Tava valdība ir kritusi! -Laid mani!
Klausies!
Viss beidzies!
-Vai saproti? -Nē.
-Mīļā, paskaties. Viss beidzies. -Nē.
-Laid mani, draņķi! -Klau!
Nē!
Mīļā, paskaties uz mani.
Tev vairs nav varas, saproti?
-Herbert. -Tu esi...
Tu esi manā pasaulē.
Es esmu kareivis, jā?
Ja gribi izdzīvot,
-klausi mani, jā? -Jā.
-Turies man pie rokas. -Jā. Es saprotu.
-Mīļā, tu saproti? -Jā, mīļais. Jā, mīļais. Jā.
EIROPA
Turpmāk tev jādomā kā kareivim.
-Jā? -Jā.
Labprātīgi mēs nekad nepadosimies.
Ja mūs sagūstīs,
mēs darīsim visu, lai pretotos un aizbēgtu.
Turies man tuvāk.
-Jā? -Jā.
Ja mēs dabūtu televīzijas komandu, vai kādu no soctīkliem...
Nē, to mēslu vairs nebūs!
Ja man tauta redzētu mani...
Neviens nedrīkst tevi redzēt. Viņi ziņos par mums.
Mums jādabū tevi prom, saproti?
Labi.
Uz Ķīnu. Jā.
-Ķīna vienmēr labi izturējās pret mani. -Aizmirsti to!
Ķīna ir tur, bet mēs esam šeit.
Nāc man līdzi, iesim.
Tad uz Rinburgu.
Lielākais manu lojālistu bastions. Pārgrupēsimies, apvienosim atbalstītājus.
Rinburga ir valsts otrā galā.
Mēs ejam kājām un tevi meklē.
-Tad meklēsim lidlauku. -Tas droši vien ir ieņemts.
Tad sarunāsim, lai atsūta lidmašīnu pretī.
Mans Dievs, kāpēc tik sarežģīti? Dabūsim lidmašīnu...
Kā, Elena? Kā?
Es vienkārši nezinu. Es tikai daru...
Kas tas?
"Vernemas režīms ir uzveikts.
Valsts pieder jums.
Neņemiet vērā maldinošas ziņas.
Vestgeitas pretošanās armija drīz atjaunos valsts dienestu darbību."
Velns viņus visus rāvis!
Pie viņus visus par to, ko viņi man nodarījuši!
-Maitas! -Klusu! Klusē!
Nikijs.
Nikijs. Nikijs.
Es zinu, kur viņš ir. Es zinu, kur viņš Šveicē apmeties.
Jā, pareizi.
Mēs viņam piezvanīsim un viņš atsūtīs palīdzību.
Jā, Herbert. Mums ir plāns.
Jā. Mums tikai jāatrod telefons...
Kur mēs esam?
Es nezinu.
Turies zemu, nerādies acīs.
Turies man līdzās.
Neatpaliec. Ātrāk.
Mani ļaudis ir tuvumā. Es zinu.
Mums jāatrod patvērums, Elena. Nāc.
Mēs varam vienkārši pieklauvēt? Man taču neviens neatteiks.
Kas...? Kas tas?
Armija! Herbert, tie ir mūsējie.
Brīdinājums par komandantstundu.
Mēs nevaram garantēt drošību pilsoņiem, kas atradīsies laukā pēc deviņiem vakarā.
Jebkurš, kurš slēps Elenu Vernemu vai Vernemas režīma locekļus,
tiks aizturēts vai uz vietas nošauts.
Mobilie sakari pagaidām netiks atjaunoti.
Nav mobilo sakaru.
Nav svarīgi.
-Varbūt fiksētās līnijas. -Elena. Paskaties šurp.
-Ja atradīsim kādu... -Elena, paskaties uz mani.
Mums jāatrod tev slēptuve,
vieta, kur tevi neviens neuzietu.
-Vai saproti? -Jā.
Ne pārtikas, ne ūdens, nekā.
Tikai sūda dzejas grāmatas.
Es Nikijam teicu, ka tas ir bezjēdzīgs žanrs.
Dzēruma murgi par pūpoliem.
Elena.
Ko?
Tu tiešām būtu to izdarījusi?
Ko tad?
Iecēlusi mani par premjeru.
Jā, protams.
Tāds taču bija mūsu plāns, vai ne?
Vai bija?
Viss taču uz to gāja, vai ne?
Es to pateicu.
Tu nepateici. Tu vilcinājies.
-Tiešām? -Jā.
-Nē, es... -Nemēģini izlikties.
Herbert.
Paskaties man acīs un pasaki, vai es tevi tā nodotu.
Pasaki man pati.
Pasaki.
Es tevi nekad nenodotu.
Nekad nenodotu.
Labi.
Nu taču.
Mieru.
Es nevaru slēpties ēnās.
Tev jāslēpjas.
Nevaru. Man kaut kas jādara.
Tur ir mani ļaudis. Viņi palīdzēs.
Lūdzu, mums kāds jāatrod.
Sveicināts, draugs. Priecīgus Ziemassvētkus.
Jā, piedodiet. Vai es...?
Nē, nē, nē, viss kārtībā. Jums nav jābaidās.
Vai jūs varētu aizvest mani un manu paziņu?
-Es jau kavēju, komandantstunda... -Nē, pagaidiet, tas nav tālu.
Ceļi nav droši un manas mājas ir sagrautas.
Es gribu tikt pie sava brāļa.
Skatieties uz mani. Ir taču Ziemassvētki. Lūdzu.
Labi?
Tā ir mana paziņa. Te viņa ir.
-Jēzus! -Mēs brauksim vienalga kur.
-Nē, nē, paklausieties... -Nē, nē, nē.
Kā jūs sauc, mīļais? Kāds ir jūsu vārds?
-Gregors. -Gregors. Gregor.
Uzklausiet mani. Es runāju kā premjerministre.
Nebēdājiet par komandantstundu, ceļiem.
Aizmirstiet uztraukumu, Gregor. Jūs zināt, ka varat man uzticēties.
Kad viss būs galā, visai drīz, visi pieminēs jūsu vārdu.
Visi teiks: "Gregors, vīrs, kurš viņu aizveda.
Glābējs, pārcēlājs."
Gregor, uzklausiet mani.
Jūs varat nodrošināt savas ģimenes nākotni.
Jūs būsit varonis.
Un varoņus mēs vienmēr pieminam.
-Jums ir telefons? -Un varoņi aizdod savus telefonus.
Mans draugs! Pagaidiet!
Velns! Velns!
Elena!
Velns parāvis, tas ir kāds joks?
Palīdzēsit savai premjerministrei?
Vai es? Jā, jā. Kurp jūs dodaties?
Uz jūsu mājām, ja būsit tik laipns.
Jaunkundz, esmu.... es būšu...
-Tas ir sasodīti milzīgs gods. -Elena.
Pie joda! Jūs arī?
Varbūt ņemsim citu.
Nē, nē, nē. Nē, ser. Nē.
Kaprāli, manu kaprāli. Es esmu īstais. Esmu īstais.
-Jā, viņš ir īstais. -Viņš ir piedzēries.
Kāp mašīnā.
Jūs esat drošs, ka varat braukt?
Jūsu priekšā ir labākais šoferis visā Austrumgancā.
Tikai manam eņģelim.
Jums pieder mana nemirstīgā pateicība.
Pasaulīt, kā tas var būt? Kā var būt, ka esat man līdzās?
Ser, jūsu māja ir droša?
Jā, droša.
Ļoti tīra, ser. Sadzersim Ziemassvētku tostu, jā!
Kā jūs sauc, mans mīļais?
Tomass. Mani saukā par Gaili, bet varat saukt, kā vēlaties.
Uzmanieties! Lūk, tur!
Tomas, sakiet, vai jums ir telefons?
Jā, man ir telefons. Mājās. Varēsit to izmantot.
-Ļauj viņam braukt. -Jūs... lūdzu, ņemiet...
Skatieties uz ceļu!
Esmu jūsu rīcībā, manu eņģel.
-Jūs teicāt, ka dzīvojat mājā. -Jā, ser.
Lielā, skaistā mājā ar veselu baru treknu kaimiņu.
Pārāk daudz cilvēku.
Neuztraucieties, ser.
Es esmu viens pats.
Es uzvedīšu jūs augšā. Tikai vispirms te pagaidiet.
Es atnesīšu kādas drēbes. Palīdzēs maskēties, ja?
-Labi? Esam klāt. -Jā, labi, labi.
-Esam galā! -Jā.
-Esam galā. -Labi. Jā, Tomas.
-Lieliski. -Mans mīļais.
Jā, mīļais.
Jā, mans mīļais.
Velns parāvis.
Es viņam neuzticos. Viņš visu salaidīs dēlī.
Nē, tieši viņš mums ir vajadzīgs.
Skaists, apaļš idiots, kurš manis dēļ ir gatavs uz visu.
...bijusī premjerministre Elena Vernema bēg no likuma.
Ja jums ir informācija par viņas atrašanās vietu,
nekavējoties ziņojiet un saņemiet atlīdzību.
Lojālisti netiks paciesti.
Vernemas partizāni zaudē tautas atbalstu.
Bijušajai premjerministrei neizdosies paslēpties.
Viņa tiks atrasta un apsūdzēta.
Nav jāklausās viņu melos.
Velns!
Herbert, kas tur ir?
Sveikas, dāmas. Kā klājas?
Atā.
Ņemiet. Tās ir manas.
Te būs vēl.
Mākslīgais kažoks piederēja manai mātei, tai vecajai cūkumātes pakaļai.
Esiet svētīts, mans mīļais. Esiet svētīts.
-Nē, jūs esat mana mīla. -Nē, Tomas...
Esat mūsu sargeņģelis.
Nerādi seju.
Kurā pusē ir šie cilvēki?
Šeit? Nu, visās pusēs. Cilvēki visur ir visās pusēs.
Ātrāk.
Parasti cilvēki.
Ej iekšā. Iekšā! Ej.
Nezinu, kā jums pateikties, Tomas.
Jūs atcerēsies kā cilvēku, kurš izglāba nāciju.
-Tiešām? -Jā.
Man tas patiktu. Jā.
Tu nevienam nedrīksti teikt, ka viņa ir šeit. Tu saprati?
-Nevienam. -Jā, protams.
Es pateicu tikai savai mātei.
Un papum.
Un savam brālim, māsai, un māsas brāļa loceklim.
Kaut jūs redzētu savas sejas!
Tas bija joks!
Ātrāk.
Jā.
-Un klāt esam. -Ej iekšā.
-Tu pazīsti to sievieti? -Kuru?
-To, otrā pusē. -Ā, Grētu.
Viņa gribētu mani pazīt.
Šķielē uz manu krānu kā uz cukurgailīti.
-Ak kungs! -Viņai var uzticēties?
Jā, protams. Pilnīgi droši.
-Tomas, mīļais. -Jā?
Jūs minējāt, ka jums ir telefons.
Jā, jā, protams. Tas ir šeit.
Vai dzersit brendiju? Uzsauksim tostu?
Es labprāt iedzertu.
-Herbert, Herbert. Telefons. -Lūdzu, ejiet tālāk.
-Vai tas darbojas? -Lielisks telefons, redzēsit.
Tomas...
Nē.
Tomas, šķiet, ka durvis aizkritušas.
Tu, sasodītā cūcene!
Tevi pakarinās kā desu! Pagaidi tik!
Nē, nē, nē, Tomas!
Atver durvis!
Es pieprasu, lai jūs nekavējoties atvērtu durvis!
Tomas! Tomas! Nē, Tomas!
-Sasodīts! -Tomas, mans mīļais. Manu eņģel.
Es zvanu savam brālēnam no drošības dienesta!
Kungs Jēzu, Herbert! Mums jāatrod kaut kas...
-Sasodītā maita! -Atver durvis! Atver!
-Tu sadegsi ellē! -Smerdeli! Tu paņēmi manu pistoli!
Tu nobeidzi manu valsti un tagad es nobeigšu tevi!
Atver durvis!
Es tevi nositīšu!
Mēsls!
-Herbert! Ak Dievs, ak Dievs! -Malā, malā!
Herbert!
Mans draugs, uzmini, kas man ir guļamistabā.
-Es tev teicu! -Herbert!
Kas ir?
Viss ir galā?
Nē, nav. Mēs atradīsim izeju, kā vienmēr.
-Nē, nē, nē. -Jā!
-Esmu mirusi. -Nē!
-Esmu mirusi. -Nē, neesi. Izbeidz!
Esmu mirusi! Kaut es varētu būt mirusi!
-Izbeidz! Elena, ko tu dari? -Es nevaru.
Hei!
Nē.
Paskaties uz mani, paskaties.
Elena, lūdzu, apsoli man nekad tā nedarīt. Apsoli man.
Viņi jau ir ceļā.
-Sūda mežoņi. Cūkas! -Aizveries! Es tevi nositīšu.
Tu nozagi mūsu naudu!
Atdod mūsu naudu.
Herbert.
-Tu esi pie visa vainīga! -Nē. Es viņiem devu tik daudz mīlestības.
-Herbert. -Tu to izdarīji.
-Tik daudz mīlestības. -Es uzdejošu uz tava kapa,
Nē.
Nē, nē, nē. Es ne... es ne...
Es nerunāšu ar nodevīgām spiegu žurkām.
Atzīmējiet: bijusī premjerministre atsakās no civilizēta dialoga.
Kur ir jūsu apsūdzības raksts?
Es pieprasu dokumentu, kas apliecina jūsu likumīgās tiesības,
kuru jums nemaz nav.
Viņu vediet prom. Viņš paliek.
-Ne no vietas! -Nē, neaiztieciet viņu!
-Elena, nerunā ar viņiem! -Ja aiztiksit viņu, nogalināšu jūs.
Uzklausi mani! Nesaki viņiem neko!
-Neaiztieciet viņu! -Elena!
Es jums nogriezīšu pautus ar trulām šķērēm!
-Elena! -Herbert!
Elena!
Jūs atbildēsit uz mūsu jautājumiem.
Nekādā gadījumā.
Atzīmējiet: bijusī premjerministre atsakās atbildēt uz tautas jautājumiem.
Sakiet manai tautai,
ka atbildēšu īstajiem strādnieku pārstāvjiem
mūsu parlamentā!
Parlaments tika atlaists.
Parlamentu varu atlaist vienīgi es.
Drošības dienests un NPA
ir apvienojušies un izveidojuši jaunu pārvaldes orgānu,
Nacionālo Brīvības fronti.
Nacionālo Brīvības fronti?
Neviens pat nezina, kas tas ir. Tas ir kaut kāds izsmiekls.
-Mēs nolasīsim jūsu noziegumus. -Es neko neesmu noziegusies.
Apsūdzētā Elena Vernema izdarījusi sekojošus noziegumus.
-"Apsūdzētā"? Jūs, sūda zīdaiņi. -Rīkojusies pretēji ētikai.
despotiski un noziedzīgi,
nogalinot bijušo premjerministru Edvardu Keplingeru,
iegādājusies luksusa produktus no ārzemēm,
kamēr tauta iztika ar 200 gramiem dienā.
Neapšaubāmi meli.
Nevienu no tiem neatzīs neviena starptautiska institūcija.
-Jūs esat nožēlojami cilvēciņi. -Genocīda noziegumi.
Jūs esat jukuši.
Jūs dzirdējāt apsūdzības? Jūs tās sapratāt?
-Nē, es nesapratu ne vārda. -Atbildiet man. Atbildiet man.
Klausieties, jūs, plānprātīgā!
Es centos jums ieskaidrot!
Vēl un vēlreiz es mēģināju nostādīt jūsu kroplās smadzenes uz pareizā ceļa,
bet jūs atteicāties klausīties!
Spējāt domāt tikai par pelējumu, menopauzi
un drāšanos, lai viss cits iet ellē!
Tāpēc tagad...
jums nāksies maksāt un atbildēt par saviem noziegumiem.
Nē, jūs atbildēsit par valsts nodevību,
un es personīgi aizvilkšu jūsu pūstošo līķi uz Tautas pili.
Ko jūs ar viņu darāt?
Tūlīt pat vediet mani pie viņas.
Ziniet, ko viņa tikko tur izdarīja?
-Viņa jūs nodeva. -Ejiet ellē.
Viņa grib, lai jūs uzvelkat nātru kreklu.
Grib uzgrūst savus grēkus jums.
"Miesnieks mani piespieda."
Mēs abi zinām patiesību.
Viņa galvā viss nav kārtībā, vai ne?
Viņas tēvs...
Dievs vien zina, ko viņš ar viņu darīja.
Runā, ka esot licis zīst savu diņķi.
Aizveries! Apklusti!
Īsti nezinu, bet tam nav nozīmes.
Viņa r neārstējama.
Viņa jūs izmantoja, lai barotu savu ego, bet tagad valsts iet bojā.
Viņa mūs nogalina.
Tūkstošiem, visās malās.
Tēvus, mātes, dēlus. Strādnieku ļaudis. Jūsu tautu.
Tāpat vien.
Lepnuma dēļ.
Jūs zināt, ka tā ir patiesība, vai ne?
Kā noprotu, vienmēr to zinājāt.
Es neesmu spīdzinātājs.
Es nenācu pēc informācijas.
Bet es to visu redzēju.
Mēs visi redzējām.
Viņa jūs sāpināja.
Pievīla jūs.
Pazemoja.
Iesprostoja, spīdzināja, tad sagrieza visu ačgārni un nosauca par mīlestību.
Iedvesa jums, ka pastāv kāda sena draņķa saite, bez kuras jūs būtu pagalam.
Tieši tā viņa darīja ar mums visiem.
Turēja mūs savas mīlestības gūstā.
Tagad tas ir beidzies.
Pienācis laiks no viņas novērsties.
Publiski, skaidrs?
Un glābt savu ādu.
Kas notiek?
Es pieprasu pateikt, kas notiek!
Tas, ko gaidījām.
Jūsu lielais vērsis jūs pameta.
Viņš saka, ka saindējāt viņa prātu.
Kā jums tas patīk?
Viņš nekad tā neteiktu.
Visi jūs ir pametuši, Elena.
Jūs esat gluži viena.
Jums atliek vienīgi sadarboties.
Jūs pateiksit tautai patiesību.
Publiski atzīsit savus noziegumus, un darīsit to televīzijas tiešraidē.
Televīzijā. Skaidrs.
Esmu jums vajadzīga, vai ne?
Neesat gan, kundze.
Tikai tāpēc esmu dzīva.
Nē.
Mēs ticam likumīgam varas maiņas principam.
Un esmu vajadzīga, lai jūs pārdotu to tautai, cūka.
Jums trūkst atbalsta, vai ne, cūķi?
Gluži pretēji, varu apgalvot.
Jums ir sašķelts elektorāts, vai ne, cūkrumpi?
Miljoniem manu cilvēku Rinburgā un kalnos
nekad neatzīs
jūsu Nacionālās Brīvības frontes morālo autoritāti.
Pat Amerika nav jūsu pusē, vai ne?
Sakiet. Atzīstiet.
Mums ir viss vajadzīgais atbalsts.
Ja tā būtu, jūs šobrīd dedzinātu manus kaulus un izvēlētos mēbeļu apšuvumu.
Klausieties! Es jums pavēlu sadarboties.
Jūs neesat spējīgs pat pavēlēt, lai atnes omleti.
Nu labi.
Kas notiek?
Kas tas ir?
BĪSTAMI: MELNAIS PELĒJUMS
Nē!
-Jūs man palīdzēsit, jā? -Jā!
-Jā? -Jā, jā, jā!
Šodien?
Tam jānotiek šodien!
Jā! Jā, jā!
Atzīmējiet: bijusī premjerministre ir piekritusi sadarboties.
- Jūs klausāties? -Jā.
Lūk, kas tagad notiks.
-Mēs jūs aizvedīsim prom. -Jā.
Nogādāsim jūs parlamentā.
Sapulcināsim televīzijas.
Jūs atzīsities tautai noziegumos.
Jūs tam piekrītat?
Jā. Jā. Jā.
Atzīmējiet: bijusī premjerministre atzīst savus noziegumus un piekrīt atzīties.
Mēs to visu darīsim atklāti.
Likumīgā ceļā, jo neesam miesnieki.
-Nē. -Mēs kalpojam konstitūcijai.
Nāciet.
Atbalstieties, Elena.
Vispirms jūs sakopsim, lai atgūstat cilvēcīgu izskatu.
Es nevēlos jūs pazemot, Elena.
Kaprālis Zubaks, protams, tiks tiesāts taisnīgi un likumīgi,
gluži tāpat, kā jūs.
Kad būsit atzinusies....
Tīrs!
Aiziet, aiziet!
Mēs jūs pārvedam.
Nost no ceļa.
Nē! Nē!
Nē!
Kur mēs esam?
Ko...?
Kur mēs esam?
Kurp jūs mani vedat?
Mēs lidosim?
Mēs kaut kur lidosim?
VIESNĪCA
-Kāpiet ārā. -Aši kāpiet laukā!
Kustamies!
-Kusties! -Nost no ceļa!
Kusties.
-Nost no ceļa! -Kusties.
Kusties!
Viss labi? Tu neesi ievainota?
Nē.
Kā tas... kas...
Kur mēs esam?
Es nezinu.
Tie ir amerikāņi. Noteikti, es zinu.
Es viņiem neko neteicu. Es tevi nenodevu.
-Nē! Herbert! Herbert! -Elena! Elena! Elena!
Herbert! Herbert! Nē!
Kas...
Labi.
Labi. Es no sirds atvainojos par skarbo ceļu.
Viss kārtībā, kundze?
Ko tur jautāt? Jūs noteikti esat pārgurusi.
Ko tas nozīmē?
Mēs esam vieni?
-Mēs... -Lūdzu, sēdieties.
Tas ir beidzies? Tiešām?
Ja tā, tad pieprasu, lai mani nogādā pilī.
Ja nē, tad man jātiek uz Ķīnu.
Uz Ķīnu ar garantiju, ka mani neizdos.
Jūs saprotat, ja? Man to vajag nekavējoties, Emīl.
Es pieprasu... Man vajag tagad.
Kundze, lūdzu. Sēdieties.
Ak Dievs, ko lai saka?
Man ir šķērmi no tā visa, ko viņi jums nodarījuši.
Tāds pazemojums.
Tāda nepateicība.
Tas ir nesamērīgi.
Sakiet man, kas notiek.
Es esmu dzīva vai mirusi? Ko tas viss nozīmē?
Kur mēs esam?
Plosās pilsoņu karš, bet neviens vēl nav uzvarējis.
Viss ir uz naža asmens.
Dumpinieki iekarojuši teritoriju, taču viņiem ir savi trūkumi.
Jūsu lojālistu rokās ir raktuves, kalni, lielākā armijas daļa,
bet viss var strauji mainīties.
Es saglabāju neitralitāti. Politiskā uzticība kaitē biznesam.
Taču es redzu, ka situācija prasa autoritātes klātbūtni.
Sajūtu, ka pie stūres ir reāla persona.
Kāds, kam ir iemaņas.
Pazīstama seja.
Skaidrs.
Nu ko...
Tad netērēsim laiku. Emīl, uzklausiet mani.
Nē, šoreiz uzklausiet mani.
Jums ir prasme,
taču jūsu izredzes izdzīvot ilgtermiņā ir niecīgas.
Jūs esat pilnībā nošķirta no varas. Jūs esat zīdainis uz peldoša ledus gabala.
Jums vajadzīgs buferis.
Ne gluži redzams draugs vai sabiedrotais,
bet spēcīgs dambis, kas neļaus mēsliem nolīt pār jums.
Jā. Ķīna.
Nē, nē, šobrīd jūs tai esat neērta.
Turklāt esmu apjautis viņu apdraudējumu mūsu reģionam.
-Ak tā? -Jā.
To vajadzētu saskatīt arī jums.
Rietumi labprāt redzētu aizsargvalni mūsu reģionā.
Kādu, kas ieņem stingru nostāju pret Ķīnu.
Ar mūsu resursiem un mūsu jaunatrasto kobaltu.
Nē, nē. Es viņiem neuzticos.
Strauji pavērsieni nav nekas neparasts.
Protams, ne publiski,
tādas lietas kārto tumsā.
Pa slepeniem kanāliem pie jums nonāk zināms
materiāls atbalsts karadarbībai.
Un pavisam klusu mainās prioritātes, samazinās sankcijas.
Jaunais Baltais nams iejūtas darbā,
un izrādās, ka esam atgriezušies pie agrākajām attiecībām.
Kā domājat, Džūdita?
Jaunā administrācija to pieņemtu?
Iespējams.
-Ja redzēsim pārmaiņas un garantijas. -Nē.
Jā, pārmaiņas.
Kā jums šķiet, Elena?
Varbūt pagaidām pie tā paliksim. Jā, visu labu, bet - paldies.
Ļausim jums atsvaidzināties, tad runāsim par tālākajiem soļiem.
Šeit ir droši. Drošas telpas.
Tīrs gaiss.
Tikai vēl viens faktors, kundze.
Viņam, protams, būs jāaiziet.
-Kam? -Abi palikt jūs nevarēsit.
Jūsu problēmas sākās ar viņu, ar viņu tām arī jābeidzas.
Jūs to noteikti saprotat.
Un, ja iebildīšu?
Bet protams.
Dariet, kā vēlaties.
Jūs šeit esat noteicēja.
Tagad ejiet. Atsvaidzinieties.
Pārdomājiet to, ko teicu.
Un tad par visu vienosimies.
Kas notiek, Elena?
Herbert, lūdzu, apsēdies.
Saki, kas notiek.
Viņi...
Herbert, amerikāņi un Bartošs,
viņi atnākuši atņemt mums valsti,
viņi grib, lai metos ceļos un kļūstu par viņu seju.
Ko tu viņiem pateici?
-Mīļais, es... -Elena, neizliecies manā priekšā.
Nē, nē.
-Kam tu piekriti? -Nekam. Nekam.
Es nekam nepiekritu.
Viņi nevar mūs izšķirt. Viņi taču to nevar, vai ne?
Herbert, pasaki to. Pasaki.
Viņi nevar mūs izšķirt.
Jā. Pareizi. Un man ir plāns.
Mēs cīnīsimies ar viņiem.
Cīnīsimies līdz nāvei, abi kopā.
Jā, mēs viņiem izdabāsim, bet tikai sākumā.
Tiklīdz viņi uzgriezīs muguru,
liksim mūsu ļaudīm uzsākt pretuzbrukumu.
Tad iemetīsim Bartošu cietumā, sagrābsim viņa bagātības
un izdalīsim tās nabagiem.
Un tad...
Tad mēs celsim.
Uzcelsim visu no jauna.
No mūsu zemes.
Mēs uzcelsim abi kopā. Un mūsu sapņi dzīvos mūžīgi.
Herbert.
Es cīnīšos ar viņiem līdz nāvei.
Jā.
Es tevi mīlu.
Tu noteikti esi noguris.
Jā. Ceļš bija smags.
Tagad vari gulēt, mans mīļais.
Es zinu.
Mēs gulēsim un sapņosim.
Un liksim tam visam izgaist.
Kas noticis?
Es nezinu, vienkārši...
... tik daudz darba, lai novecotu.
Tik daudz gadu.
Un tad kādu dienu...
... piepildās tavas lielākās bailes...
... un tu joprojām esi tas pats bērns.
Herbert?
Man ir prieks, ka tu atnāci.
Man arī.
Tu man biji vajadzīgs.
Patiešām.
Tu jau pati teici, kad iepazināmies.
"Radīti viens otram."
Man bail.
Nebaidies.
Es tepat esmu.
Lūdzu, mana mīļā.
Pateicos.
Un Karla lūdza pārjautāt.
Vai šim vakaram joprojām gribi lasi?
Jā, labi.
Skaistā, košā dāma.
Tava devītā Uzvaras diena.
Jēziņ. Tik daudz gadu.
Jā, tā ir.
Bet tu izskaties stipra, mana mīļā.
Pateicos.
Nē, bet patiešām.
Ņemot vērā, nu, tu zini...
Ko?
Grūto laiku.
Annus horribilis.
Jā.
Reizēm es domāju...
Kas tas īsti bija, kā tev šķiet?
Tas viss...
Viss, kas bija.
Laikam mazliet saļodzījos.
Jā.
Mani mīļie.
Kāds brīnišķīgs vakars.
Es priecājos, ka pievienojaties man šīgada Uzvaras dienas svinībās.
Bet vispirms pieminēsim ceļu, kurš mūs atvedis šeit.
Mūsu mīlestība tika pārbaudīta.
Mūsu ticība tautas dzīvesdziņai nonāca pie aizas malas.
Tagad mēs zinām, kādi tumsas spēki mūs tur noveda.
Keplingers un kreisie radikāļi.
Korumpētais Drošības dienests.
Un, protams, apdraudējums no Ķīnas,
kura joprojām tīko pakļaut Eiropu ar savu totalitārisma ekonomiku
un vēzi nesošo 5G tehnoloģiju.
Un, jā, pat cilvēki no manas valdības.
Cilvēki, kuriem uzticējos.
Cilvēki, kuri tēloja rūpes
par strādnieku interesēm,
bet beigu galā izrādījās neuzticami.
Varu tikai pateikties liktenim, ka spēju laikus
saskatīt viņu patieso dabu,
lai pagūtu novērst katastrofu.
Tagad mēs stāvam uz jaunas ēras sliekšņa.
Jaunas Eiropas sliekšņa.
Mēs varam atskatīties uz bijušajām nesaskaņām
un redzēt tajās iespēju mācīties,
iespēju tautas dziedināšanai un izaugsmei.
Man joprojām ir lielākais gods vest jūsu visus šajā ceļā.
Bez jums visiem es neesmu nekas.
Jo tiksi jūsu dēļ esmu tā, kas esmu.
Un tāpēc sūtu savu svētību jums visiem.
Sūtu svētību mūsu mīlestībai.
Vienmēr.
Es mīlu tevi!
Subtitrus tulkoja: Ansis Caune