Herbert?
-Bli der nede. -Nei, jeg klarer det ikke, Herbert.
-Hvor er vi? -La meg tenke!
Vi kan ikke bli her. Vi må flytte på oss. Nå!
Nei, nei, nei.
-Jo, vi må flytte på oss. Kom hit. -Nei, nei, nei.
Nei!
-Kom igjen. -Jeg kan ikke!
Nei!
Jeg kan ikke være i en tilstand av å være eller ikke være,
-som om jeg bare overlever! -Hør på meg!
Nei, hør på meg, for faen! Jeg må...
-Vi skal tilbake til den jeg var! -Nei, kom hit.
-Hør nå! -Faen ta deg!
-Regjeringen din har falt. -Kom deg av meg!
Hei!
Hei! Det er slutt!
-Forstår du? -Nei.
-Se på meg. Det er slutt. -Nei. Kom deg vekk, din jævel!
Nei!
Se på meg, kjære. Du har ingen makt mer. Forstår du?
-Herbert... -Du er...
Du er i min verden nå. Jeg er soldaten.
-Vil du overleve, hører du på meg. -Ja.
-Ta hånden min. -Ja, jeg forstår.
-Er det forstått? -Ja, elskede. Ja.
Fra nå av tenker du som en soldat.
-Ja? -Ja.
Vi overgir oss ikke av egen vilje.
Blir vi tatt til fange, kjemper vi imot og prøver å rømme. Hold deg nærme.
-Ja? -Ja.
Men om vi kan skaffe et kamerateam eller legge ut noe i SoMe...
-Vi er ferdige med den dritten! -Om folket bare kunne se meg...
Ingen kan se deg. Da melder de ifra. Vi må få deg ut. Er det forstått?
Ok.
Kina! Der har vi det.
-De har alltid vært snille. -Glem det!
Kina er der borte. Vi er her. Kom igjen.
Rinnburg, da, min regjeringstro bastion. Vi omgrupperer, befester oss...
Det er på tvers av landet. Vi går til fots, og de jakter på deg.
-Vi finner en flyplass. -De er nok okkuperte.
Da får vi et fly til å møte oss. Er det så jævlig vanskelig? Vi skaffer...
-Hvordan da, Elena? Hvordan? -Jeg vet da faen. Bare gjør det.
Hva er det?
"Vernham-regimet er beseiret. Landet er ditt.
Ignorer nyheter som sier noe annet.
Alle tjenester igangsettes snart av Westgates motstandsbevegelse."
Til helvete med dem alle for det de har gjort mot meg!
-Fitter! -Hold kjeft!
Nicky.
Nicky. Nicky.
Jeg vet hvor han er i Sveits. Ja, der har vi det.
Vi ringer ham, så sender han hjelp.
Ja, Herbert. Vi har en plan. Vi må bare finne en telefon.
Hvor er vi?
Jeg vet ikke.
Bli nede.
Hold deg nærme.
Hold hodet lavt. Raskere.
Folket mitt er nærme. Jeg kjenner det.
Vi må finne et tilfluktssted til deg. Kom.
Skal vi bare banke på døra? Ingen kan motstå dette ansiktet.
Hva er det?
Militæret! Herbert, det er oss.
Portforbud-advarsel.
Vi kan ikke garantere for sikkerheten til dem som er ute etter ni i kveld.
Enhver som gjemmer Elena Vernham eller medlemmer av Vernham-regimet
vil bli pågrepet eller skutt på stedet.
Mobiltjenester vil forbli nede inntil videre.
-Ingen mobiltjenester. -Glem det nå.
-Fasttelefon, kanskje. -Se på meg.
-Om vi finner noen som... -Se på meg.
Vi må finne et tilfluktssted hvor ingen pleier å gå.
-Forstått? -Ja.
Verken mat, vann eller noe. Kun jævla poesibøker overalt.
Jeg sa til Nicky at det var bortkastet.
Åtti ord med fyllevås om en selje.
Elena.
Hva er det?
Hadde du tenkt til å gjøre det?
-Hva da? -Gjøre meg til kansler?
Ja, selvsagt.
Det var jo hele planen, ikke sant?
Var det?
Det var i ferd med å skje.
Jeg sa det jo.
Du sa det ikke. Du nølte.
-Gjorde jeg det? -Ja.
-Nei, jeg... -Ikke lat som, for faen.
Herbert.
Se på meg og si at jeg ville ha sveket deg.
Si det selv.
Si det.
Jeg ville aldri ha sveket deg.
Greit.
Kom igjen.
Ro deg ned.
-Jeg kan ikke gjemme meg i skyggene. -Det må du.
-Du er nødt. -Nei, jeg må gjøre noe.
Folket mitt er der ute. De hjelper meg.
Vær så snill, vi må finne noen.
Hallo, min venn. God jul.
-Beklager om jeg... -Nei, du er ikke i trøbbel.
Kan du gi meg og vennen min skyss?
-Jeg er allerede sen. -Ikke langt.
Veiene er ikke trygge. Huset mitt er ødelagt.
-Jeg vil bare til broren min. -Se på meg. Det er jul. Kom igjen.
Jeg...
Her er vennen min. Hør etter nå.
-Helsike heller! -Vi drar dit du drar.
-Nei, hør her. -Nei, nei, nei.
Hva heter du, min kjære? Hva heter du?
Hva heter du?
-Gregor. -Gregor.
Hør her. Jeg sier dette som kansler. Ikke bekymre deg for portforbudet.
Stilne stemmene i hodet, Gregor. Du vet du kan stole på meg.
Og når alt dette er over, vil de si navnet ditt.
"Gregor, mannen som kjørte henne. Redningsmannen. Fergemannen."
Hør på meg, Gregor.
Alt du ønsker deg for fremtiden og familien din sørges for.
Du blir en helt! Og helter huskes for alltid, eller hva?
-Har du en telefon? -Og helter låner bort telefoner.
Vent, min venn!
Faen!
-Stopp, stopp, stopp. -Elena!
Elena!
I satan! Du tuller!
-Hjelper du kansleren din? -Jeg? Ja, ja. Hvor skal du?
Hjem til deg, er du snill.
Miss, jeg... Det hadde...
-Det er den største ære! -Elena.
-Helsike heller! Du også? -Kanskje vi bør vente.
Nei, nei, nei, sir.
Korporal, min korporal, jeg er din mann!
-Ja, han er mannen vår. -Han er full.
Inn i bilen. Ikke klag.
-Sikker på at du er kjørbar? -Beste sjåføren i East Ganz!
-Alt for engelen min. -Jeg er evig takknemlig, sir.
Jøye meg! Hvordan er det mulig? Hvordan er dere med meg?
-Er huset ditt trygt, sir? -Ja, trygt hus.
Veldig rent, sir. Vi kan ta en skål for julen.
Hva heter du, min kjære?
Tomas. De kaller meg Rooster, men kall meg det du vil.
Der! Se der!
Tomas, har du tilfeldigvis en telefon?
Ja, hjemme. Dere kan bruke den.
-Bare la ham kjøre. -Ja, bare bruk...
En annen ting, veien!
Jeg står til tjeneste, søte engel.
-Du sa du bodde i et hus. -Ja, sir.
Et stort, fint hus med feite faener til naboer.
-Det er for offentlig. -Ikke uroe deg. Jeg bor alene.
Jeg skal hjelpe dere opp. Bare vent her.
Jeg henter noe du kan gå med for å gjemme deg.
-Greit? Vi er fremme. -Bra.
-Vi klarte det! -Ja.
-Vi har gjort det! -Ja, Tomas.
-Bra jobbet. -Min kjære.
Ja, min kjære.
Helsike heller.
Jeg stoler ikke på ham. Han kløner det til.
Nei, han er akkurat det vi vil ha.
En herlig, perfekt idiot som gjør alt for meg.
...tidligere kansler Elena Vernham flykter fra straffeforfølgelse.
Om du har informasjon om oppholdssted, meld ifra og motta belønning.
Regjeringstro tolereres ikke. Vernham-tilhengerne mister støtte.
Kansleren kan ikke gjemme seg. Hun vil bli funnet og stilt for retten.
Ikke hør på disse løgnene.
Faen.
Hva er det, Herbert?
Hei, damer. Står til?
Ha det bra.
Her. Noen av mine.
Her og her.
En juksepels fra min avdøde mor, den gamle purkefitta.
Velsigne deg, min kjære.
-Nei, du er min kjære. -Nei, Tomas.
Du er skytsengelen vår.
Hold hodet lavt.
Hvilken side er de på?
Her? All slags sider, som alle steder.
Skynd deg.
Bare folk.
Gå inn!
Jeg kan ikke takke deg nok, Tomas.
Du skal huskes som mannen som reddet landet!
-Ja? -Ja.
Det hadde jeg nok likt.
Du kan ikke si til noen at hun er her. Forstått?
-Ingen! -Selvsagt ikke.
Jeg sa det kun til mamma.
Og pappa.
Og min bror, søster, og min søsters brors kuk.
Dere skulle ha sett dere selv!
Det var en spøk!
Skynd deg.
Ja.
-Her er vi. -Gå inn.
-Kjenner du kvinnen? -Hvem da?
-Der, på den andre siden. -Å ja, Greta.
Hun vil nok kjenne meg, ja. Har stirret på kuken min som en dessert.
-Kjære vene. -Kan hun stoles på?
Ja, sikkert. Jævla sikkert.
-Tomas, kjære? -Ja?
-Du nevnte at du hadde en telefon. -Ja visst! Her er den.
Vil dere ha brandy? Skal vi skåle?
-Det vil jeg så gjerne. -Her inne.
-Herbert! -Der inne, ja.
-Fungerer den? -En kjempegod telefon.
Tomas...
Nei.
Nei, Tomas, døra ser ut til å ha låst seg...
Din jævla grisekjerring!
De henger deg som en pølse! Bare vent!
Nei, nei, nei, Tomas!
Åpne døra!
Nei! Jeg forlanger at du åpner døra straks!
Tomas! Tomas! Nei, Tomas!
-Faen. Tomas! -Tomas, min kjære. Engelen min.
Jeg ringer fetteren min i sikkerhetstjenesten!
Himmel og hav, Herbert! Vi må finne...
-Din demonhurpe! -Åpne døra! Åpne!
-Du skal dømmes til helvete! -Jævel! Du tok pistolen min!
Du drepte landet mitt! Nå skal jeg drepe deg!
Åpne døra!
Jeg dreper deg!
Faen!
-Herbert! Kjære vene! -Flytt deg! Flytt deg!
Herbert!
Min venn, gjett hvem som er på soverommet mitt.
-Jeg sa jo det! -Herbert.
Hva er det?
-Er det over? -Nei, vi finner en utvei, som alltid.
-Nei, nei, nei. -Jo!
-Jeg har dødd. -Nei!
-Jeg har dødd. -Nei, slutt!
Jeg har dødd, så jeg kan like gjerne dø, for faen!
-Slutt! Hva gjør du, Elena? -Jeg orker det ikke.
Du...
Nei.
Se på meg.
Lov meg at du aldri gjør dette. Lov meg det.
De er på vei!
-Jævla villdyr! Jævla griser! -Hold kjeft! Jeg dreper deg, din...
-Du stjal pengene våre! -Faen!
Gi oss pengene tilbake!
Herbert.
-Nei. All kjærligheten jeg ga dem. -Du gjorde dette mot oss!
-Herbert. -Du gjorde dette!
-All kjærligheten jeg ga dem. -Jeg skal danse på graven din!
Nei.
Nei, nei, nei. Jeg...
Jeg snakker ikke med forræderske spion-sladrefitter!
Merk at den tidligere kansleren nekter å ta del i en dannet dialog.
Hvor er anklageskriftet?
Jeg forlanger å se dokumentasjon på den jævla lovligheten som ikke fins!
Ta henne. Han blir.
-Ikke rør deg, for faen! -Ikke skad ham!
-Ikke snakk til dem! -Da dreper jeg dere!
Hør på meg! Ikke si noe!
-Ikke skad ham! -Elena!
Jeg skjærer av deg ballene med saks!
-Elena! -Herbert!
Elena!
-Nå skal du svare på spørsmålene våre. -Slett ikke!
Merk at den tidligere kansleren nekter å besvare folkets spørsmål.
Si at jeg kun svarer representanter fra arbeiderklassen i parlamentet.
-Parlamentet er oppløst. -Ikke med mindre jeg oppløser det.
Sikkerhetstjenesten og motstanderne slo seg sammen for å danne et nytt styre.
-National Freedom Front. -National Freedom Front?
Ingen vet hva det er! For en jævla vits!
-Vi leser opp lovbruddene. -Jeg har ikke begått noen.
Tiltalte har begått følgende lovbrudd.
-Tiltalte? Jævla småbarn! -Handlinger uforenlige med menneskeverd,
tyrannisk og kriminell atferd, drap på tidligere kansler Edward Keplinger,
anskaffelse av overdådig mat fra utlandet mens folket klarte seg på 200 g daglig...
Uomtvistelige løgner som ikke vil anerkjennes av et internasjonalt styre.
-Dere er patetiske, usle små menn... -Folkedrap.
Dere har vrangforestillinger!
Hørte du anklagene? Har du forstått dem?
-Nei, ikke et ord. -Svar meg.
Hør på meg, du sinnssyke! Jeg har forsøkt med deg.
Jeg prøvde å få din forkrøplede hjerne på rett spor, men du nektet å lytte!
Det var bare mugg, overgangsalder,
og "knull meg, pappa"-vrøvl, hele veien til helvete!
Så nå...
...skal du betale moroa, og stå til ansvar for lovbruddene.
Nei, du skal stå til ansvar for landssvik,
og jeg skal dra det råtne liket ditt til folkets palass.
Hva gjør dere mot henne?
-Dere fører meg til henne nå. -Vet du hva hun nettopp gjorde?
-Hun svek deg. -Faen ta deg.
Du skal gå med botsskjorten. Hun legger syndene på deg.
"Slakteren tvang meg til det."
Vi vet sannheten, vi to.
Hun er ikke riktig klok.
-Faren? -Hei!
Gudene vet hva han gjorde. La kuken i munnen hennes, ifølge ryktene.
Hold kjeft! Hold kjeft!
Jeg er ikke så sikker, men samme det. Hun lar seg ikke kureres.
Hun brukte deg til å gjøre egoet fetere, og nå dør landet. Hun dreper oss!
Tusener. Overalt.
Fedre, mødre, sønner. Arbeiderfolket. Folket ditt.
Forgjeves.
For stolthet.
Du vet at det er sant.
Jeg antok at du alltid visste det.
Det er ikke jeg som piner deg. Jeg er ikke her for å få noe ut av deg.
Men jeg så alt skje.
Det gjorde vi alle.
Hvordan hun såret deg.
Lurte deg.
Fornedrelsene.
Å bure deg inne, pine deg, og kalle det kjærlighet.
Å overbevise deg om en dyp, urgammel forbindelse du hadde vært fortapt uten.
Det er det hun har gjort mot oss alle.
Holdt oss fanget med kjærligheten sin.
Men nå er det slutt.
Tiden har kommet for å gi avkall på henne.
Offentlig, ok?
Og redde deg selv.
Hva foregår?
Jeg forlanger å vite hva som foregår!
Det vi forventet. Den store oksen har sveket deg.
Han sier du forgiftet hjernen hans. Hva tenker du om det?
-Han hadde aldri sagt det. -Du har mistet alle, Elena.
Du står helt alene.
Du har intet annet valg enn å samarbeide.
Fortell folket sannheten.
Du skal innrømme lovbruddene offentlig, og det på TV.
På TV. Akkurat.
-Dere trenger meg, eller hva? -Slett ikke, madam.
-Det er derfor jeg lever. -Nei.
Vi tror på prinsippet om en lovlig overføring av makten.
Og dere vil at jeg skal selge det, svin.
-Dere har ikke tallene, eller hva, svin? -Tvert imot.
Dere har en splittet velgermasse, eller hva, svinepakk?
Millioner av folket mitt, i Rinnburg og i fjellene,
vil aldri bevilge deg
og National Freedom Front moralsk autoritet.
Dere har ikke engang USA. Kom igjen. Innrøm det.
Vi har all støtten vi trenger.
Om det var sant, hadde dere brent meg og valgt ut nye møbeltrekk.
Hør på meg! Jeg beordrer deg til å samarbeide!
Du kan ikke engang beordre en jævla omelett!
Akkurat.
Hva foregår?
Hva er det?
FARE: SVARTMUGG
Nei!
-Du hjelper meg, ja? -Ja.
-Ja? -Ja, ja, ja!
I dag?
Det må skje i dag!
Ja, ja, ja!
Merk at den tidligere kansleren har samtykket til å samarbeide.
-Hører du etter? -Ja.
Slik skal det gjøres.
-Vi får deg ut herfra, ja? -Ja.
Deretter får vi deg til parlamentet. Vi samler kringkastingsstasjonene.
Og du innrømmer lovbruddene dine overfor folket. Er du enig?
Ja, ja, ja.
Merk at den tidligere kansleren anerkjenner lovbruddene og vil tilstå.
Alt skal skje i åpenhet.
Vi gjør det på lovlig vis, for vi er ikke slaktere.
-Nei. -Vi tjener grunnloven.
Kom.
Len deg på meg, Elena.
Først må vi vaske deg og gjøre deg presentabel.
Jeg er ikke ute etter å ydmyke deg, Elena.
Korporal Zubak behandles rettferdig etter loven, akkurat som deg.
Når du har tilstått...
Det er klart!
Kom igjen!
Vi flytter deg nå.
Unna vei!
Nei! Nei!
Nei!
Hvor er vi?
UT MED VERNHAM
Hva...?
Hvor er vi?
Hvor fører dere meg?
Skal vi fly?
Skal vi fly noensteds?
HOTELL
-Kom deg ut nå! -Kom igjen!
Kom igjen!
-Gå, gå! -Unna vei!
Raske på!
-Unna vei, for faen! -Raske på!
Raske på!
Går det bra? Er du skadet?
Nei.
Hvordan...? Hva?
Hvor er vi?
Jeg vet ikke.
Det er amerikanerne. Jeg vet det.
Jeg sa ingenting. Jeg svek deg ikke.
-Nei! Herbert! -Elena! Elena!
Herbert! Herbert! Nei!
Hva?
Bra.
Bra. Jeg beklager så mye for den røffe befordringen.
Alt i orden, madam?
Hva er det jeg sier? Du må være utslitt.
Hva er dette?
Er vi alene?
-Er vi...? -Vær så god, sett deg.
Er det over? Er det?
Da vil jeg føres til palasset.
Om det ikke er over, må jeg til Kina. Og med garanti mot utlevering.
Er det forstått? Jeg trenger det nå, Emil.
-Jeg forlanger... Jeg trenger det nå. -Madam, vær så snill, sett deg.
Hva skal man si?
Det gjør meg kvalm, det de har gjort mot deg.
Ydmykelsen.
Utakknemligheten.
Det er skandaløst!
Si hva som foregår.
Lever jeg? Er jeg død? Hva er spillet her?
Hvor er vi?
Borgerkrigen herjer, men ingen har vunnet. Den balanserer på en knivsegg.
Opprørerne har vunnet terreng, men er myke i kantene.
Dine folk kontrollerer gruvene, fjellene og forsvaret, men det er ustabilt.
Jeg er nøytral. Partiskhet er dårlig business.
Men jeg ser at situasjonen skriker etter en form for autoritet.
En følelse av at noen virkelig har kontroll.
Noen med ferdighetene.
Et kjent ansikt.
Akkurat.
Vel...
Da kan vi ikke kaste bort tiden. Hør på meg, Emil.
Nei, nå hører du på meg.
Du har ferdighetene, men sjansene dine for langvarig overlevelse er uendelig små.
Du er isolert, som en baby på et isflak. Det du trenger er en reserve.
Ikke en venn eller synlig alliert i og for seg,
men en robust barriere som står imot all dritten.
Ja, Kina.
Nei, du er for skandaløs for dem nå.
I tillegg har jeg sett faren de utgjør i regionen.
-Har du det? -Ja.
Og det burde du gjøre.
Vesten hadde ønsket en bølgebryter velkommen.
Noen som er direkte med Kina.
-Med ressursene våre og kobolt... -Nei, jeg stoler ikke på dem.
Det er ikke uvanlig å snu.
Ikke offentlig selvsagt, men der slike ting skjer, i mørket.
Litt materiell støtte gjennom bakveien for å hjelpe på krigsinnsatsen.
Og stille endrer prioriteringer seg, og sanksjoner løftes.
Det nye Hvite hus etablerer seg, og det gamle forholdet gjenopptas.
Hva tenker du, Judith? Funker det for den nye administrasjonen?
Det er tenkelig, hvis vi ser endringer og forsikringer.
Ja, endringer.
Hva tenker du, Elena?
Kanskje vi lar det ligge inntil videre. Vi får snakkes, men tusen takk.
Nå skal vi få stelt deg, så snakker vi om veien videre.
Det er trygt her. Trygge rom.
Ren luft.
Det er én siste ting, madam.
Han må bort, selvsagt.
-Hvem da? -Det går ikke med begge to.
Bryet begynte med ham, så det må ende med ham. Det vet du.
Og om jeg nekter?
Vær så god.
Du gjør som du vil. Du bestemmer.
Uansett, gå og stell deg.
Forson deg med det.
Så får vi skikk på sakene.
Hva foregår, Elena?
Herbert, sett deg, er du snill.
Si hva som foregår.
De...
Herbert, amerikanerne og Bartos...
...vil ta landet vårt fra oss.
De vil at jeg skal knele og være dets ansikt utad.
Hva sa du?
-Elskede, jeg... -Ikke lat som med meg, Elena!
Nei, nei.
-Hva ble dere enige om? -Ingenting. Vi har ikke avtalt noe.
De kan ikke rive oss fra hverandre, eller hva?
Si det, Herbert. Si det.
-De kan ikke rive oss fra hverandre. -Nettopp. Jeg har en plan.
Vi motkjemper dem.
Vi motkjemper dem til vi dør, vi to, sammen.
Ja, vi gjør som de sier først, men kun en liten stund.
Og når de har ryggen mot oss, trigger vi et motangrep fra folket.
Og så fengsler vi Bartos for lovbruddene, tar pengene hans, og gir dem til fattige.
Deretter...
Deretter bygger vi det opp. Vi bygger det opp igjen.
Fra jorda vår.
Vi to, sammen. Og drømmene våre lever evig.
Herbert.
Jeg motkjemper dem til jeg dør.
Ja.
Jeg elsker deg.
Du må være trøtt.
Ja, det har vært vanskelig.
-Vel, du kan sove nå, elskede. -Jeg vet det.
Vi sover, og så drømmer vi.
Da går alt dette bort.
Hva er det?
Jeg vet ikke. Bare... alt arbeidet som kreves for å bli gammel.
Alle de årene.
Og en dag...
...kommer ens verste frykt, og...
...man er det samme gamle barnet.
Herbert?
Jeg er glad du ble med.
Jeg også.
Jeg trengte det.
Virkelig.
Det er som du sa da vi møttes.
"Ment for hverandre."
Jeg er redd.
Ikke vær det.
Jeg er her.
Vær så god, min kjære.
Takk.
Karla lurte på om du fortsatt ville ha laks i kveld?
Ja, greit.
Din lekre, yppige dame.
Din niende seiersdag.
Jøsses, som årene går.
Ja, jeg vet det.
Én ting må jeg få si. Du ser sterk ut, min kjære.
Takk.
Jo, men jeg mener det.
Med tanke på... Du vet.
Hva da?
Den vanskelige tiden.
Annus horribilis.
Ja.
Iblant får det meg til å lure.
Hva var det det egentlig handlet om?
Hele...
Alt sammen.
Jeg hadde vel bare mine tvil.
Akkurat.
Mine kjære.
For en strålende kveld!
Jeg er så glad dere er her for å ta del i årets folkefest.
La oss reflektere et øyeblikk på veien som førte oss hit.
Kjærligheten vår ble satt på prøve.
Troen på vårt levesett ble satt i ilden.
Nå vet vi hvilke mørke krefter som førte oss til det punktet.
Keplinger og den radikale venstresiden. Den korrupte sikkerhetstjenesten.
Og den kinesiske trusselen,
som vil overkjøre Europa med totalitær økonomi
og kreftfremkallende 5G-teknologi.
Og ja, selv folk i min egen regjering.
Individer jeg verdsatte.
Individer som hevdet å ville arbeiderklassen det beste,
men som til syvende og sist ikke kunne stoles på.
Jeg er glad jeg så deres sanne natur før det var for sent,
så jeg kunne avverge katastrofen før alt eskalerte.
Nå står vi ved en ny epoke.
Et nytt Europa.
Fra nå av kan vi se tilbake på tidligere splittelse og uro
ikke som feilgrep, men som muligheter for læring,
helbredelse og vekst.
Det er den dypeste ære å lede dere på denne reisen.
Jeg er ingen uten alle dere.
For alt jeg er, er gjennom dere.
Så jeg velsigner dere alle.
Og jeg velsigner kjærligheten vår. Til evig tid.
Jeg elsker deg!
Tekst: Monica Mikkelsen
Norske tekster: Monica Mikkelsen