OSTROV GIBBS ANTARKTIDA
VZDUCH: 2 °C MOŘE: –1.7 °C
Potápěči ve vodě.
Tohle je nebezpečná zóna. Tady leží predátoři.
Tuleň leopardí!
Přestaň. Ne. Nekousej.
Ne. Teď to musíme sledovat odsud.
Jste připraveni?
Jsem Bertie. Natáčet zvířata je má práce.
Tohle není úplně běžná honička.
A beru ji velmi vážně.
Koukej, snažím se natáčet tučňáky. A zmeškal jsem to.
No, to bylo blízko.
Chci vyprávět příběhy z divočiny v rychle měnícím se světě.
To znělo jako velká prasklina!
Toto jsou má dobrodružství.
ANGLIE
Čtrnáct tisíc kilometrů od mého domova v Anglii
je nejchladnější kontinent na Zemi.
ANTARKTIDA
Dostali jsme se na Antarktidu!
Podívejte na tu velkou zeď ledových hor na konci světa.
Páni.
V těchto mrazivých vodách žije celá řada neobyčejných zvířat.
A já jsem tady, abych natočil jednoho z největších, který kdy žil
na naší planetě.
Mocného plejtváka myšoka.
Dvakrát delší než autobus Greyhound, těžší než plně naložené dopravní letadlo,
brázdí tisíce kilometrů přes světové oceány.
Během desetiletí komerčního lovu byli loveni až na samý pokraj vyhubení
a jsou stále zařazeni na seznam zranitelných druhů.
V posledních několika letech však vědci zaznamenali
obrovská shromáždění plejtváků u odlehlého ostrova v Antarktidě
a já chci natočit největší shromáždění v historii
nad i pod hladinou.
A na naší cestě určitě uvidíme i další úžasná zvířata.
Natáčet Antarktidu je obrovská výzva i v nejlepších časech,
ledová voda, vyjící větry.
Ale setkání plejtváků, které hledáme, se neděje
v hezké kryté zátoce v závětří hory.
Děje se to v nejdrsnější části oceánu na planetě.
V Jižním oceánu, kde větry dosahují až 110 kilometrů za hodinu
a vlny mají 20 metrů není žádný úkryt.
A s teplotou moře těsně nad bodem mrazu
se přežití člověka ve vodě dá měřit na minuty.
A je tu další háček.
Antarktická zima je za rohem,
takže každý den, který tady jsme, bude chladnější, temnější, bouřlivější
a nebezpečnější.
Náš kapitán nás odsud chce dostat za 28 dní, ani o den déle.
DVACET OSM DNÍ DO KONCE
Hodiny tikají.
Klíčem k našemu úspěchu je potrava.
Oceán je obrovský, ale pokud najdeme jejich jídlo,
měli bychom najít i plejtváky.
A tučňáci jsou naší první stopou.
Jí to samé.
Nic se nevyrovná tomu, když přijdete do kolonie tučňáků.
Je to útok na vaše smysly.
Je to hlučné, jde to opravdu cítit a děje se tu toho tolik.
Tito tučňáci milují kameny, oni milují kameny.
Antarktida je tak ledová, že tito tučňáci potřebují holou skálu k hnízdění.
A používají kameny ke stavbě hnízd,
tak jich můžete několik vidět pobíhat okolo
a utíkat zpátky k jejich hnízdu s kameny.
Tady jde, tenhle sebere kámen přímo tady…
Tady to je, tenhle je hezký.
A zpátky k hnízdu.
Zatímco naším cílem je velké shromáždění plejtváků,
všechna zvířata tady, tito tučňáci uzdičkoví,
tito lachtani antarktičtí, kteří také
pobíhají v této kolonii,
všichni budou v moři lovit společně.
Antarktida je sice nejlepším místem pro natáčení obřích zvířat,
ale nemůžete tam jen tak přijít s kamerou a stisknout tlačítko nahrávání.
Musíte zaplatit vstupné.
A to znamená překonat jeden z nejsmrtelnějších
vodních úseků na Zemi mezi Jižní Amerikou a Antarktidou.
Drakeův průliv.
O PĚT DNÍ DŘÍVE
Je to úsek 800 kilometrů divokého a nevyzpytatelného oceánu,
a nespočet lodí, mnohem větších než ta naše, se ztratilo
beze stopy v těchto vodách.
Pro našeho kapitána Bena Wallise jsou i ty nejjednodušší úkoly
život ohrožující.
Ben potřeboval vyměnit žárovku na stěžni.
Nejhorší část toho všeho je to sjíždění velkých vln
na úrovni lodi,
je to ještě větší sjezd na vrcholku stěžně!
Na vlnách jako jsou tyto, s teplotou moře jen
těsně nad bodem mrazu, každý, kdo spadne přes palubu,
to prostě nepřežije.
Není dostatek času na to, abychom otočili loď
a vrátili se a našli ho.
Hej!
-Všechno v pohodě? -Jako nové.
Už pár dní přeplouváme průliv a cítím se dost zle.
Ale myslel jsem, že by to mohl být dobrý čas na to vás provést lodí, takže…
Tak, pojďme sem. Tady je jeden z klučičích pokojů.
Máte se, kluci?
Dobře, tady máme Tash, která má velmi důležitou práci.
Má na starost všechny nahrávky.
-Download jde v pohodě? -Jde to skvěle.
Tady kolem toho rohu musíme jen něžně, protože Will se cítí
trochu pod psa. Jak jsi na tom, chlape?
Ne, není mu dobře. Necháme ho.
A máme… máme nějaký pohyb!
Jejda.
DRAKEŮV PRŮLIV ANTARKTIDA
Po čtyřech dnech na moři poprvé zahlédneme
Antarktidu, Sloní ostrov.
A jsme odměněni znamením, že jsme přišli na správné místo.
Ten obr je plejtvák myšok. To je náš první plejtvák myšok.
A na zvíře, které je absolutně obrovské,
neukazuje moc svého těla z hladiny,
tak hodím nahoru dron, abych se lépe podíval. Hezky.
Tenhle krasavec je jižní plejtvák myšok.
A tito 25metroví obři mohou žít 90 let.
Jsou ohromní.
Velká samice může mít víc než 80 tun, to je zhruba 16 slonů afrických.
A umí být rychlí. Tihle plejtváci mají tvar
jako torpédo, tak jsou velmi hydrodynamičtí.
Mohou dosáhnout rychlosti až 40 kilometrů za hodinu.
Tyto velryby v Antarktidě mají krásný žlutooranžový odstín,
díky tomu vypadají trochu špinavě. A tohle jsou rozsivky.
Jsou to mikroskopické organismy, které rostou na kůži velryby.
Při jednom z největších zločinů člověka proti přírodě
bylo tři čtvrtě milionu plejtváků myšoků zabito, než bylo komerční lov velryb
zakázán v roce 1986.
Zdá se, že se jejich počet z pokraje vyhynutí obnovuje,
a proto jsme teď tady.
DVACET ČTYŘI DNÍ DO KONCE
Naším prvním úkolem je najít bezpečné místo k zakotvení, což se snadno řekne.
Sloní ostrov je naprosto vystaven zuřivým bouřím
Jižního oceánu.
Netrvá dlouho, než dostaneme ochutnávku toho, co můžeme čekat
od místního počasí.
Na začátku téhle mise jsem řekl, že přicházíme
na nejtěžší místo pro natáčení na světě,
ale až teď, když jsme tady, na mě tahle skutečnost
opravdu doléhá. V tomhle nemůžeme dělat vůbec nic.
Budeme muset vydržet v tomto kotvišti
než se bouře přežene.
Teď nikam nejdeme.
Abychom měli nějakou šanci vypátrat plejtváky, musíme na to jít vědecky
a předpovědět, kde budou ohniska jejich jídla.
A přivedl jsem tu pravou osobu na tohle,
Leigh Hickmott, přední světový odborník na velryby.
Kde myslíte, že budou naše hlavní oblasti?
Můžeme se podívat, kde se hloubnice blíží k sobě,
ukazuje to, kde jde voda z velmi hluboké
na velmi plytkou docela rychle.
LEIGH HICKMOTT BIOLOG VELRYB
A toto jsou oblasti, na které se chceme soustředit.
Leigh si myslí, že naše největší šance na úspěch je tady,
severozápadně od ostrova, kde mořské dno najednou klesá dolů desítky metrů
a tvoří podvodní útes.
Hluboké mořské proudy narážejí
do tohoto útesu a jsou tlačeny nahoru
a nesou s sebou živiny, které lákají malé živočichy,
kteří lákají větší živočichy, kteří lákají… víte, kam mířím.
DVACET DVA DNÍ DO KONCE
Po dvou dnech, kdy jsme trčeli v kotvišti, bouře přešla
a nemůžu se dočkat, až vystoupím.
Musíme otestovat náš plán a najít nějaké velryby v oblasti,
které říkáme Severozápadní roh.
Páni, jdeme na to. Nevím, dneska by mohl být ten den.
Kotva je zvednutá, míříme pryč.
Vypadá to tu větrně, ale musíme se snažit, abychom vyhráli.
Podmínky se mění každých pět minut, takže…
Snad tady někde jsou velryby.
Ale jakmile se vzdálíme pobřeží, jsme na divokém moři.
Rozhodně není ploché, tamhle nalevo je velká vlna.
Víte, je jednou výzvou najít plejtváky ve všech těch vlnách,
ale navíc musíme být schopní vypustit malý člun
k potápění a vypouštění dronů.
Jo, bude to opravdu výzva.
Musíme se spoléhat na naši GPS a sonar,
aby nás dostaly do správné oblasti.
Právě jsme sledovali sonar
a jak se vzdalujeme dál a dál od pobřeží, hloubka se prostě
pomalu, pomaloučku zvětšovala.
A pak najednou během posledních pár minut
dno začalo padat,
takže jsme museli narazit na obrovský podvodní útes.
Je čas zjistit, jestli naše teorie
o lokaci, kde je potrava velryb, je k něčemu dobrá.
Přesně tady.
Je tady rozhodně hodně akce,
hodně ptáků, hodně albatrosů, buřňáků černobílých kroužících okolo.
-Vidíme ptáky… -Velryby!
Tamhle je velryba.
Další vyfouknutí tamhle, hezky.
Začínáme vidět plejtváky, naše první velryby.
Dvě.
Jo, velký skok.
Páni.
Vidíme hodně malých samostatných vyfouknutí,
pak najednou před námi je kolik, aspoň deset velryb,
Leigh, co myslíš?
Podívej na ty výdechy!
Je úleva to vidět.
Jdeme na to!
Zdá se, že jsme na správném místě, ale abychom to natočili správně,
chci použít všechny naše specializované kamery,
a to se teď očividně nestane.
Je to příliš divoké.
Hádám, že nejsme schopni se dostat do vody,
nejsme schopni létat s dronem.
Ale rozhodně jsme našli to místo.
Teď jen potřebujeme, aby počasí spolupracovalo.
Ale počasí nespolupracuje.
Naráží do nás větry o rychlosti 65 kilometrů za hodinu a obrovské vlny.
Podmínky se zcela mění každých pár hodin
a zhoršují se během minut.
Jsme nuceni vyhledat skrýš.
Cítím se jako po obrovském adrenalinovém zážitku.
Většinou, když natáčíte v divočině,
velkou proměnnou je to, jestli zvířata budou dělat tu věc,
ale tady vidíme, že tu věc zvířata rozhodně dělají!
A dnešek měl být oknem v nevlídném počasí,
ale zhoršuje se to znovu tak rychle, že musíme utéct
a čekat na další okno.
Budeme potřebovat hodně štěstí,
abychom vůbec měli šanci tohle zvládnout.
Předpověď varuje před další bouří dnes v noci,
tak utíkáme na jih na malý ostrůvek jménem Gibbs,
kde si náš kapitán myslí, že je bezpečné kotviště.
OSTROV GIBBS
Potřebujeme se schovat a počkat na správné podmínky,
abychom mohli znovu hledat velryby.
Zatočili jsme tady za tenhle roh a našli jsme naprosto obrovskou
kolonii tučňáků uzdičkových, jsou všichni na této straně hory.
A je tu hodně buřňáků obrovských, kteří jsou velcí draví,
mrchožraví ptáci, trhají na kusy pár tučňáků,
což znamená, že jsou tu nejspíš i další dravci.
Takže tohle by mohlo být skvělé místo, abychom viděli co se děje.
Mířím na pevninu na průzkum téhle nečekané tučňáčí kolonie.
Jejich přítomnost by mohla být stopou, směrující nás k plejtvákům.
Tučňáci uzdičkoví mají své jméno podle těch černých značek
pod jejich bradou a někdy se jim říká
„Lamači kamene“ díky jejich uši rvoucímu skřeku.
Jsou to společenští ptáci, kteří se kolébají na břehu
v obrovských číslech, aby zahnízdili.
V jedné kolonii bylo zaznamenáno více než milion hnízdících párů.
Jdou docela do extrému, aby vylezli a vytvořili si hnízdo s výhledem.
Je tady spousta tučňáků!
Každý hřeben, přes který přejdeme, každý roh, za který zajdeme,
všude je víc a víc tučňáků uzdičkových.
Musí tu být desítky tisíc ptáků.
Ukazuje to, kolik jídla musí být
v tomhle oceánu, aby to uživilo všechny tyto krky.
Na pevnině není pro tučňáky žádné jídlo, takže se každé ráno seřadí
jako tisíce lidí ve špičce, aby se dostali do vody.
Je to úžasná scéna, takže se připravím dole na pobřeží.
Ale musíme si dát pozor i na další místní.
Na pevnině nemají přirozeného predátora a téměř se nesetkají s člověkem,
tito lachtani antarktičtí si nikdy nevybudovali strach z lidí.
Dobře, dobře, hej!
To stačí, to je dost blízko. Běž, ne, pokračuj.
Tihle jsou ti zlobiví. Hej! Běž dál!
Musíte jim připomenout, že nejste kousací hračka.
Pokračuj. Tak se to dělá. A většinou jsou dost poslušní.
Když se tito malí tučňáci dostanou do hlubších vod,
loví stejné jídlo jako plejtváci.
Kril jsou maličcí korýši podobní krevetám, kteří se rojí v milionech kusů.
Při lovu se tučňáci mění z nemotorných, kolébajících se, nelétavých ptáků
v torpédové podvodní ninji.
Říkal jsem, že jsme přijeli natáčet
velké setkání plejtváků, ale všichni tihle tučňáci
a lachtani hrají stejně velkou roli
v tom velkém krmícím se představení…
a taky mám prostě opravdu rád tučňáky.
Z dronu je velikost tohoto exodu ohromující.
Je to tak těžký život být jedním z těchto malých tučňáků.
Koukněte na tohoto malého chlapíka, tady to je.
Musí překonat řadu překážek každé ráno,
jen aby se dostal do vody.
A to je jen začátek.
Vypadají nervózně, když mají jít do vody. Hádám, že predátoři mohou být v mělčinách
kolem skal.
Nikdo nechce být ten první.
Klasické chování kořisti. Jsou v bezpečí pohromadě.
Vypadá to, že jdou na to. Tady to je.
Sledovali jsme, jak se tučňáci valí do vody
a vypadali strašně nervózně, a zjistili jsme proč.
Viděli jsme vykouknout tuleně leopardího.
Jo, byl tamhle.
Jen se plíží kolem skal a čeká na tučňáky,
až naskáčou do vody, a pak jednoho uloví.
Tuleň leopardí využije faktu,
že tučňáci právě skáčou do vody.
Je tam hodně vln, spousta pěny.
Na tak velká zvířata jsou ve vodě neobyčejně obratní.
Velká hlava, velké oči, opravdu velká a silná čelist a zuby.
Tato dospělá samice nám ukazuje své hrozivé umění,
které ji dělá tak smrtící lovkyní.
Mlácení kořistí může vypadat krutě,
ale tuleni nemají vroubkované zuby jako žralok,
tohle je jediný způsob, jak mohou naporcovat své jídlo
na kusy dostatečně malé na spolknutí.
Počasí se mění k horšímu,
ale lovící tuleň leopardí je příliš dobrou příležitostí, než abychom to zmeškali.
Tak je čas se převléct a postavit se poprvé ledové vodě.
Natáčení pod vodou tady není moc zábavné při přípravách,
je to hodně zimy. Ale myslím, že to za to bude stát.
A teď ta opravdu studená část.
Rychle, rychle.
Používám neopren,
abych byl pohyblivější než ve skafandru.
Ale i ten nejtlustší neopren propustí dovnitř vodu.
Ledovou vodu.
Nikdy dřív jsem se na Antarktidě nepotápěl,
tak se dost bojím toho, jaké to poprvé bude.
Máš to?
Toto je trochu děsivé. Voda má mínus jeden stupeň Celsia,
to je asi 30 Fahrenheita.
Snažím se utěšit tím,
že člověk není přirozenou kořistí tuleně leopardího.
Uvědomuji si, že tato samice by nás snadno mohla zabít,
kdyby chtěla.
V roce 2003 byl vědec stažen pod vodu, pokousán
a utopen tuleněm leopardím v antarktických vodách.
V této zimě mám asi 20 minut, než moje vnitřní teplota
začne nebezpečně klesat. Musím pracovat rychle.
Tohle je nebezpečná zóna tučňáků. Tohle je místo, kam jdou
seskočit ze skal a zamířit do moře.
Takže seskakují ze skal co nejrychleji,
aby odsud zmizeli co nejrychleji.
Tuleň leopardí.
Tohle přímo tam
je tučňákova nejhorší noční můra.
Páni.
Tihle tuleni leopardí mohou být dvakrát těžší než samec lva,
ale tohle vypadá více jako drak.
Je obrovská.
Přestaň!
Je trochu bojovná.
Musíme to tady hlídat.
Jsme v pohodě, ale musíme se ujistit, že jí nedovolíme zlobit.
Vrací se.
Ne. Hej! Nekousej!
Prosím, nepoškrábej mi moji hezkou skleněnou kupoli.
Všechno to zírání a kousání, nesnaží se nás sníst,
snaží se jen zjistit, co jsme,
protože jsme pro ni jako mimozemšťani.
Nejspíš nikdy v životě neviděla člověka.
Je tak lstivá.
Ví přesně, jakým směrem se díváme,
a vždy přijde zpoza nás.
Vidíte, jak se objevuje a mizí ve vlnách,
využívá vlny a skály jako krytí.
Tohle byl příliš velký výpad.
Teď ignoruje tučňáky a příliš se soustředí na nás.
Dane, je čas vylézt.
Díky, kámo.
To bylo šílené!
Využívá svého přirozeného zbarvení, jako mají kameny…
DAN BEECHAM PODVODNÍ KAMERAMAN
…a provzdušněná voda a tučňáci netuší,
že je tam, dokud není pozdě.
Je na správném místě, a proto nejspíš
blbla s námi, protože ví, že tady má skvělé místo pro lov,
a nejspíš ho brání před jinými tuleni leopardími.
Došla do bodu, kdy chtěla lovit dál,
a byl to pro nás čas jít.
Asi jsme vylezli ve správnou chvíli.
-Jo. Dobré rozhodnutí. -Začínalo to být jako: „Ou, tak jo.“
Pro ty tučňáky, kteří to zvládnou přes vražednou zónu,
se šance dramaticky vylepší.
Jejich rychlost a pohyblivost jim dává ve volné vodě výhodu.
A pak mohou zamířit od pevniny a lovit v roji krilu,
který nakrmí je i jejich mladé.
OSMNÁCT DNÍ DO KONCE
A my se potřebujeme vrátit k lovu těch stejných hejn krilu.
Ale zpátky v severozápadním koutě počasí stále nespolupracuje.
Vítr stále mění směr, což znamená, že musíme hledat
nová kotviště, pokud v noci chceme bezpečně spát.
Páni!
Podívejte na ty velrybí kosti.
Často zapomínám, že Antarktida
byla jevištěm jednoho z největších masakrů divočiny,
pokud ne největšího v historii. Miliony velryb byly zabity
pro jejich tuk na výrobu margarinu a mýdla.
Tohle musí být čelist.
Obrovská!
Často je mi zle z toho, jak hrozně jsme se my lidi
chovali jako druh, ale od zákazu komerčního lovu velryb
v 80. letech se velryby tady začaly
úžasně vracet a jsou zprávy
o tom, že je teď více velryb u tohoto pobřeží, než bylo celé dekády.
A proto jsme tady a tohle hledáme.
To, že jsem viděl tyhle kosti, mě jen utvrdilo v plánu
najít tohle setkání.
Abychom zjistili, jestli se plejtvák myšok opravdu vrací.
ČTRNÁCT DNÍ DO KONCE
Čas nám utíká.
Ale moře je plošší, nebe čistější
a máme myšoky.
Ne to seskupení, které chceme, ale dost pro velrybářského biologa Leighe,
aby vypustil nějaké satelitní značky.
Tyhle značky mu pomohou pochopit jejich chování.
A já doufám, že nás dovedou k velkému krmení.
Znalosti, které chceme získat, jsou zcela nové.
Opravdu chceme vědět, kde se tato zvířata pohybují,
když odsud odplavou.
Jaké jsou jejich migrační trasy? Kam plavou porodit?
Mou prací bude fotografická identifikace, zjistit, jestli má nějaké unikátní
identifikovatelné značky na zádech nebo na hřbetní ploutvi.
Dobře, Dave, jsi připraven?
Označovací proces je chráněn povolením a přísnými pravidly,
abychom se vyhnuli stresování plejtváků.
Něžně.
Jde dolů hezky pomalu, jemně, aby se ujistil,
že zvíře je klidné a relaxované, aby mohl čistě vystřelit.
Značky jsou neškodné pro tato obrovská zvířata,
ale stále jsem ohromen Leighovým sebeovládáním.
Nevystřelí první šipku dokud nebude mít dokonalou ránu.
Klid. Potřebovali jsme trochu víc ploutve.
To bylo opravdu blízko.
-To bylo blízko. -Myslel jsem, že vystřelíš.
To je ono.
Tohle je mnohem náročnější, než jsem si myslel.
To je ono, snižte vzdálenost.
Titanová šipka nesoucí satelitní značku se musí uchytit
do základny ploutve, a ne do těla velryby,
aby měla šanci zůstat přichycená, když skáčou.
To je ono, blíž.
Ano! Značka je tam. Dokonalé, děkuju všem!
Ta značka by měla vysílat pravidelné přenosy
o tom, kde plejtvák je, Leighovu kolegovi v Německu.
Když se dostaneme k datům, snad nás to dovede k našemu cíli.
Značka přichycena.
Ale během několika dalších dnů…
DESET DNÍ DO KONCE
…se podmínky stále zhoršují.
SEDM DNÍ DO KONCE
ČTYŘI DNY DO KONCE
Jak dny ubíhají, vážné pochybnosti se vkrádají.
TŘI DNY DO KONCE
Nemáme tady moc štěstí, jen do nás buší
každý den šílený vítr, déšť a sníh.
Je těžké věřit tomu, že to tu bude dostatečně klidné na natáčení.
Tlak se stupňuje.
Ale je tu jeden malý zbyteček naděje.
Jedna z Leighových satelitních značek hlásí hodně velrybí aktivity
blízko našeho kotviště.
DVA DNY DO KONCE
Právě jsme vytáhli kotvu a poprvé za několik dní
je jasno, žádná mlha, vítr moc nefouká
a máme dobré podmínky.
A přímo na horizontu
vidím malá party děla.
Vypadají jako vystřelování z malých kanónů,
ale víme, že to nejsou kanóny.
Takže jedeme plnou parou tím směrem.
To je ono, nejlepší šance, jakou máme.
Všechny přípravy, všechno hledání vede k tomuhle.
Je to vždycky nervy drásající chvíle.
Nevím, kolik měsíců nebo i let
jsem přemýšlel o téhle chvíli.
Tlak stoupá, pojďme!
To je neuvěřitelné. Vypadalo to jako hodně velryb
z hladiny,
ale teď jsem na nebi. Měřítko toho je
neuvěřitelné, všude jsou tu plejtváci.
A jejich výdechy jsou ozářeny sluncem
a v pozadí je Sloní ostrov.
Musíme loď udržet v bezpečné vzdálenosti od shromáždění,
ale s využitím dronu se mohu dostat přímo do centra akce
a odhalit tu neuvěřitelnou techniku krmení.
Jsou bok po boku, chystají se vyrazit,
zrychlují, pořádně mrskají ocasem.
To je šílené!
Teď je cedí, na horní částí čelisti
mají velké kostice, jsou to velké destičky jako vlasy
vytvořené z keratinu, jako naše nehty a vlasy.
Využívají elasticitu té obrovské tlamy
a jejich obrovský jazyk, aby vytlačili vodu zase ven
přes kostice, které se chovají jako cedník,
kterým zachytí kril.
Musí to být jedna z nejúžasnějších adaptací,
přejít ze štíhlého tvaru torpéda
do obrovského balónu během vteřin.
No teda!
Tohle je keporkak, tady uprostřed.
Pozná se to podle těch obrovských prsních ploutví
a prsní ploutve myšoka jsou mnohem menší.
A myslel jsem, že tento keporkak musí být mládě, ale není.
Je dospělý, jen myšoci
jsou o tolik větší.
Můžete vidět albatrosy a velryby a tučňáky a lachtany,
všichni tu mají obrovskou párty.
Dívat se na tuhle velrybí podívanou dronem je jedna věc.
Je to velkolepé, opravdu si uvědomíte to měřítko,
ale jste od toho oddělení, není to moc intimní.
Abychom se opravdu podívali, co se děje,
musíme se namočit.
Jo, počasí nad hladinou se zlepšilo,
ale moře je ledové a vlny se zhoršují.
Opatrně.
Jakmile budeme pod vodou, budou s námi házet silné proudy
stoupající z hlubin.
To je ta nejnebezpečnější část celé mise.
Tohle teď je opravdové seriózní potápění.
Jsme na širém oceánu, na vlnách,
tak to musíme dělat pořádně.
Velké nebezpečí je, že se ztratíme, takže tady Calum bude
značit moji a Danovu pozici pod vodou.
Proto má na sobě tu hloupou oranžovou čepici,
aby ho bylo snadno vidět.
-Trochu kruté. -A… je to kruté, ale je to pravda.
Velryby jsou velká inteligentní zvířata,
ale bude je zaměstnávat krmení,
tak musíme být rozumní.
Plejtvák myšok je chráněný zákonem a jsou velmi přísná pravidla
při kontaktu s nimi.
Takže se musíme dostat na správnou pozici a nechat je přijít za námi.
Ale to není jednoduché, když se pohybují tak rychle a potápějí tak hluboko.
Potápěči ve vodě.
Pod vodou oceán vypadá ještě rozlehlejší a prázdnější.
Musíte hledat stopy, abyste měli šanci být na správném místě.
A hádejte, kdo je tady, aby nám ukázal správný směr?
Naši přátelé tučňáci uzdičkoví jsou odborníky při hledáni krilu.
Pod námi obrovské hejno zřídka vídaných ledovek
se vynořuje, aby se přidaly k večírku.
A pak se začne opět rojit kril.
Vypadají dost velcí i shora, ale pod vodou je plejtvák myšok
jednoduše obrovský.
Po tak dlouhém hledání,
nemůžu uvěřit, že vedle jednoho jsem.
Je pokořující pomyslet na to, že se mohou dožít 90 let,
a právě tato velryba mohla žít v době lovu velryb,
kdy byl její druh masově vybíjen lidmi….
Ale necítím z nich nepřátelství,
jen zvědavost.
S každým výpadem, každý plejtvák pojme objem vody a krilu
o velikosti školního autobusu.
Na krátkou dobu zdvojnásobí svou velikost.
Plejtvák myšok během jednoho sousta dokáže lapit 10 000 krilů
a spolyká až dvě tuny denně.
Potřebují obrovské množství energie, aby poháněli tak velké tělo.
To bylo epické. Z ničeho nic obrovský plejtvák myšok,
který se očividně právě nakrmil, prosvištěl přímo kolem
s tlamou plně nafouknutou. Jen se podívejte, jak je velká.
A pak proplul kolem a říkal jsem si:
„Už tu bude ocas, už tu musí být ocas.“
A trvalo věčnost, než proplaval kolem.
Tyhle velryby vypadají velké z lodi,
vypadají velké z dronu, ale je to úplně něco jiného
když jsou pár stop od vás úplně nafouknuté.
Nejvtipnější je, když se podíváte nahoru, kde je Calum,
a vidíte, že Calum je obklíčen buřňáky a albatrosy,
předpokládajícími, že je to něco mrtvého a mohou se najíst na hladině.
Není to legrační místo.
Jak odpoledne pokračuje, k našemu údivu
se počty stále zvedají.
Díky, chlape.
Nikdy dřív jsem na monitoru neviděl nic tak velkolepého.
Na každou velrybu, kterou vidíme na hladině,
musí být aspoň tři další pod nimi.
Je těžké si uvědomit, že jsme vyvraždili 750 000 plejtváků myšoků,
čímž jsme tento druh přivedli na pokraj vyhynutí.
Když si to uvědomíme, je tato podívaná ještě silnější.
A co je důležitější, nový výzkum ukázal,
jak zásadní roli hrají tito obři při zachycování a recyklaci uhlíku.
Vzkvétající populace velryb přináší obrovské benefity
nejen těmto vzdáleným vodám, ale planetě jako celku.
Z těchto záběrů vědci odhadli, že více než 300 plejtváků
se krmilo v této skupině.
Je to největší známé shromáždění plejtváků obrovských, jaké kdy bylo natočeno.
Tohle je strašně dojemné, protože vím, že mám velké štěstí,
a můžu cestovat kolem světa a točit úžasné podívané z divoké přírody,
ale kamkoliv jdu, v tu chvíli to vypadá,
že divočina je na ústupu.
Ale tohle místo je jiné. Podívejte se.
Tohle se stane, když se o divočinu staráte,
když jí dáte šanci. Vrátí se v neuvěřitelném měřítku.
Tenhle den jen tak nezapomenu.
Do naší expedice, nikdo přesně nevěděl,
kam plejtváci myšoci jdou, když se nakrmí ve vodách Antarktidy.
Ale velryby označené v tomto filmu, byly poprvé zaznamenány při migraci nahoru
kolem západního pobřeží Jižní Ameriky.
Mohlo by to být místo, kam se plavou pářit?
Naneštěstí značky přestaly vysílat,
a toto zůstává záhadou, dokud neproběhne další výzkum.
Překlad titulků: Lucie Březinová