GIBBSIN SAARI ANTARKTIS
ILMA: 2°C MERI: -1.7°C
Sukeltajat meressä.
Tämä on vaara-alue. Täällä on saalistajia.
Merileopardi!
Lopeta. Ei saa purra.
Ei. Meidän on oltava varovaisia.
Oletko valmis?
Olen Bertie. Eläinten kuvaaminen on työtäni.
Tuota ei näe joka päivä.
Ja otan työni vakavasti!
Kuule, yritän kuvata pingviinejä. Myöhästyin.
Tuo oli aika lähellä.
Haluan kertoa tarinoita luonnosta nopeasti muuttuvassa maailmassa.
Tuo kuulosti isolta halkeamalta!
Nämä ovat seikkailuni.
ENGLANTI
Yli 14 tuhatta kilometriä kotoani Englannista -
on kylmin maanosa maan päällä.
ANTARKTIS
Olemme saapuneet Antarktiselle!
Katsokaa tuota isoa jäävuoriseinää maailman äärissä.
Voi luoja!
Nämä jäätävät vedet ovat koti monille erikoisille eläimille.
Ja olen täällä kuvaamassa yhtä suurinta, joka on ikinä elänyt -
planeetallamme.
Mahtava sillivalas.
Kaksi kertaa niin pitkä kuin bussi, yhtä painava kuin täysi lentokone.
Ne kulkevat tuhansia kilometrejä maailman valtamerten läpi.
Metsästetty sukupuuton partaalle kaupallisen valaanpyynnin aikana.
Ne ovat edelleen vaarantuneiden lajien -listalla.
Mutta viime vuosina tutkijat ovat raportoineet -
suurista sillivalaiden kokoontumisista lähellä syrjäistä saarta Antarktisella.
Minä haluan kuvata historian suurimman kokoontumisen -
vesilinjan ylä- ja alapuolelta.
Näemme varmasti muitakin eeppisiä eläimiä matkallamme.
Antarktis on suunnattoman haastava kuvata parhaimmillaankin,
jäätävän kylmää vettä, ulvovat tuulet.
Mutta valaiden kokoontuminen ei tapahdu -
mukavalla, pienellä lahdella vuoren suojassa.
Se tapahtuu maapallon myrskyisimmällä merialueella.
Eteläisellä jäämerellä ei ole suojaa. Tuuli voi yltyä 113 km:iin tunnissa -
nostaen aaltoja jopa 20 metrin korkeuteen.
Kun veden lämpötila on juuri nollan yläpuolella,
ihmisen selviytyminen vedessä mitataan minuuteissa.
Ja on toinenkin huomio.
Antarktinen talvi on aivan nurkan takana,
joten joka päivä tulee kylmempää, pimeämpää, myrskyisämpää -
ja vaarallisempaa.
Kipparimme haluaa meidät pois 28 päivän kuluttua, ei päivääkään yli.
28 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Kello käy.
Avain menestykseemme on ruokatarjonnassa.
Meri on laaja, mutta jos löydämme valaiden ruoan,
meidän pitäisi löytää valaatkin.
Pingviinit ovat ensimmäinen vihjeemme.
Ne syövät samaa ruokaa.
Ei ole mitään samaa kuin pingviinien siirtokunta.
Se on täysi hyökkäys aisteihin.
Se on meluisa, hyvin haiseva ja on paljon meneillään.
Nämä pingviinit rakastavat kiviä, todella rakastavat!
Antarktis on niin jäinen, että nämä pingviinit tarvitsevat kiviä pesiäkseen.
Ne käyttävät kiviä rakentaakseen pesänsä.
Pari nytkin juoksee ympäriinsä,
ja sitten takaisin pesälle kivien kanssa.
Tuo aikoo ottaa tuosta kiven.
Noin sitä pitää, siinä on hyvä.
Takaisin pesälle.
Tavoitteemme on valaiden suuri kokoontuminen.
Mutta kaikki eläimet täällä, myssypingviinit,
kergueleninmerikarhut, joita on myös tässä siirtokunnassa,
tulevat merelle metsästämään yhdessä.
Antarktis voi olla paras paikka kuvata suuria eläimiä,
mutta se ei ole niin yksinkertaista.
On maksettava sisäänpääsyn hinta.
On ylitettävä yksi maapallon vaarallisimmista -
vesialueista, Etelä-Amerikan ja Antarktiksen välissä,
Drakensalmi.
5 PÄIVÄÄ AIEMMIN
Yli 800 kilometriä myrskyistä ja arvaamatonta merta.
Lukemattomat meidän laivaamme isommat laivat ovat kadonneet -
jälkiä jättämättä.
Kipparillemme Ben Wallisille, jopa yksinkertaisista töistä,
tulee hengenvaarallisia.
Benin pitää vaihtaa maston lamppu.
Pahinta tässä on se, että iso keikahdus -
veneenkannen tasolla -
on vielä isompi keikahdus maston huipulla!
Jos tällaisessa aallokossa, meren lämpötilan ollessa vain -
hieman nollan yläpuolella, joku putoaa yli laidan,
hän ei selviä.
Emme ehdi ajoissa kääntää laivaa -
ja mennä takaisin etsimään.
Hei!
- Kaikki hyvin? - Se on kuin uusi.
Olemme seilanneet salmen yli pari päivää ja olo on aika karu.
Mutta tämä on hyvä hetki pitää pieni vene-esittely.
Mennään tänne. Täällä on yksi poikien huone.
Kaikki hyvin, kaverit?
Täällä meillä on Tash, jolla on hyvin tärkeä työ.
Hän on vastuussa kaikesta kuvamateriaalista.
- Sujuuko lataus hyvin? - Hyvin sujuu.
Täällä kulmassa pitää olla lempeä, koska Will -
ei voi kovin hyvin. Miten menee?
Ei, ei hyvin. Okei, jätämme hänet rauhaan.
Me saimme vähän liikettä!
Oi voi.
DRAKENSALMI ANTARKTIS
4 päivän merellä olon jälkeen, saamme vilauksen -
Antarktiksesta, Elefanttisaari.
Palkinnoksi saamme merkin, että olemme tulleet oikeaan paikkaan.
Tuo jättiläinen on sillivalas, meidän ensimmäinen.
Vaikka se on massiivinen eläin,
siitä ei paljoa näy.
Niinpä nakkaan dronen ilmaan saadakseni paremman kuvan.
Tämä kaunokainen on etelän sillivalas.
Nämä 25-metriset jättiläiset voivat elää 90-vuotiaiksi.
Ne ovat valtavia.
Iso naaras voi painaa 80 000 kiloa, joka on noin 16 afrikannorsua.
Ne ovat nopeita. Sillivalaat ovat muodoltaan -
kuin torpeedoja, erittäin virtaviivaisia.
Niiden nopeus voi olla 40 km/h.
Näillä valailla Antarktiksella on ihana keltaoranssinen värisävy,
joka saa ne näyttämään vähän likaisilta. Ja nuo ovat piileviä.
Ne ovat mikroskooppisia organismeja, jotka kasvavat valaan iholla.
Yksi ihmisen suurimmista rikoksista luontoa vastaan oli,
kun 750 000 sillivalaista tapettiin, ennen kuin kaupallinen valaanpyynti -
kiellettiin vuonna 1986.
Valaskanta näyttää elpyvän sukupuuton partaalta,
ja siksi olemme täällä nyt.
24 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Ensin pitää löytää turvallinen paikka ankkuroitua, mikä on odotettua vaikeampaa.
Elefanttisaari on täysin altis raivokkaille myrskyille -
Eteläisellä jäämerellä.
Eikä aikaakaan, kun saamme maistiaisen, mitä voimme odottaa -
säältä täällä.
Sanoin alussa, että olimme tulossa -
vaikeimpaan paikkaan maailmassa kuvaamaan,
mutta nyt vasta kun olemme täällä, todellisuus -
todella valkenee minulle! Emme voi tehdä tässä mitään.
On vain pysyttävä ankkurissa,
kunnes myrsky menee ohi.
Emme mene minnekään nyt.
Jotta olisi mahdollisuus jäljittää valaita, on ruvettava tieteellisiksi.
Pitää ennustaa, missä niiden ruokapaikat ovat.
Toin juuri oikean henkilön avuksi.
Leigh Hickmott, maailman johtava valasasiantuntija.
Missä luulet, että tärkeimmät alueemme ovat?
Näemme, missä syvyyskäyrät tulevat lähelle toisiaan -
osoittaen, että vedensyvyys muuttuu syvästä -
hyvin matalaksi nopeasti.
VALASBIOLOGI
Niihin alueisiin keskitymme.
Leighn mielestä paras mahdollisuus onnistua on täällä,
luoteeseen saaresta, jossa merenpohja yhtäkkiä putoaa satoja metrejä,
luoden jyrkän vedenalaisen kallion.
Syvät merivirrat lyövät -
tähän kallioon ylöspäin pakotettuna -
tuoden ravinteita. Ne houkuttavat pieniä eliöitä,
jotka houkuttavat isompia ja niin edelleen.
22 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Oltuamme 2 päivää ankkurissa, myrsky menee ohi,
enkä malta odottaa liikkeelle lähtöä.
Suunnitelmamme pitää testata ja löytää valaita alueelta,
jota kutsumme "Luoteiskulmaksi".
Nyt sitä mennään. Tänään voisi olla se päivä.
Ankkuri on ylhäällä, suuntaamme merelle.
Näyttää aika tuuliselta, mutta nyt on mentävä.
Olosuhteet näyttävät muuttuvan viiden minuutin välein.
Toivottavasti löydämme valaita.
Heti, kun olemme avomerellä, merenkäynti voimistuu.
Ei todellakaan ole tyyntä, isot aallokot vieläkin.
On haaste löytää valaat tässä aallokossa.
Sen lisäksi, on pystyttävä laskemaan pieni vene -
sukeltamista varten ja lähettämään dronet.
Tulee olemaan haasteellista.
On luotettava GPS-signaaliin ja kaikuluotaimeen -
päästäksemme oikealle alueelle.
Olemme seuranneet kaikuluotainta -
ja seilatessamme kauemmas avomerelle, syvyys on -
hiljalleen kasvanut.
Ja yhtäkkiä viime minuuttien aikana -
se alkoi sukeltamaan alaspäin,
joten meidän on täytynyt löytää vedenalainen kallio.
On aika selvittää, onko teoriamme -
valaiden ruokapaikasta yhtään oikea.
Tuolla noin.
Ehdottomasti paljon toimintaa,
paljon lintuja, albatrosseja, kapinmyrskyliitäjät tulevat.
Valaita näkyvissä!
Tuolla on valas.
Toinen puhallus tuolla, hienoa.
Alamme näkemään valaita, meidän ensimmäisiä.
Kaksi.
Iso syöksy.
Olemme nähneet paljon pieniä yksittäisiä puhalluksia.
Sitten yhtäkkiä edessä on ainakin 10 valasta.
Leigh, mitä mieltä olet?
Katsokaa puhalluksia!
On helpotus nähdä tuo.
Niin sitä pitää!
Näyttäisi, että olemme oikeassa paikassa, mutta kunnolla kuvatakseni,
haluan käyttää kaikkia erikoiskameroitamme,
ja se ei selvästikään onnistu nyt.
On liian aallokkoista.
Joten, en taida päästä veteen,
en pysty lennättämään dronea.
Mutta paikan löysimme ehdottomasti,
tarvitsemme vain yhteistyötä sään kanssa.
Mutta sää ei tee yhteistyötä.
Tuulee 18 m/s ja aallot ovat valtavia.
Olosuhteet muuttuvat täysin muutaman tunnin välein.
Ja muuttuvat huonoksi minuuteissa.
Meidän on mentävä suojaan.
Tuntuu isolta romahdukselta saatuani niin ison adrenaliiniryöpyn.
Yleensä, kun kuvaa villieläimiä,
isoin muuttuja on, tekevätkö eläimet asioita vai eivät.
Mutta täällä näimme eläinten ehdottomasti tekevän asioita!
Tänään piti olla hyvän sään aikaikkuna,
mutta se muuttui takaisin huonoksi, ja nyt meidän pitää palata -
ja odottaa uutta aikaikkunaa.
Tarvitsemme paljon tuuria,
jotta tämä voisi toimia.
Uuden myrskyn on ennustettu iskevän ensi yönä,
joten menemme etelään pienelle Gibbsin saarelle,
mihin kipparimme mielestä on hyvä ankkuroida.
GIBBSIN SAARI
Suojaudumme ja odotamme oikeita olosuhteita -
mennä taas etsimään valaita.
Tulimme juuri tämän kulman takaa ja löysimme valtavan kokoisen -
myssypingviinien yhdyskunnan, ne ovat kaikkialla vuorenrinteellä.
Tuolla on paljon isomyrskyliitäjiä, jotka ovat isoja saalistajia,
haaskalintuja, repivät pingviinejä kappaleiksi.
Tarkoittaa, että täällä on muitakin saalistajia.
Tämä voisi olla meille hieno paikka nähdä, mitä tapahtuu.
Matkaan maihin tutkimaan tätä odottamatonta pingviiniyhdyskuntaa.
Niiden läsnäolo voi olla vihje, joka johtaa meidät valaiden luo.
Myssypingviinit saivat nimensä mustasta viivasta,
joka menee niiden leuan alla. Joskus niitä kutsutaan myös -
kivihalkojapingviineiksi, korvia lävistävän huudon takia.
Ne ovat sosiaalisia lintuja, jotka taapertavat maihin -
massiivisina parvina pesimään.
Yli miljoona pesivää paria on kirjattu yhteen yhdyskuntaan.
Ne kiipeävät äärimmäisiä matkoja tehdäkseen pesän näköalalla.
Täällä on paljon pingviinejä!
Jokaisen harjanteen ja kulman takana -
on vain enemmän ja enemmän myssypingviinejä.
Täällä on oltava kymmeniätuhansia lintuja.
Kertoo, kuinka paljon ruokaa täytyy olla -
meressä ruokkiakseen kaikki nämä suut.
Pingviineille ei ole maissa ruokaa, joten joka aamu ne jonottavat -
kuin tuhannet työmatkalaiset ruuhkassa päästäkseen veteen.
Se on upea hetki, joten menen rantaviivalle.
Mutta on pidettävä silmällä muita paikallisia.
Niillä ei ole luonnollisia petoeläimiä maissa ja lähes olematon ihmiskontakti,
joten nämä kergueleninmerikarhut eivät ole koskaan kehittäneet ihmispelkoa.
Okei, okei, hei!
Tuo on tarpeeksi lähellä. Jatka matkaasi.
Nämä ovat niitä tuhmia. Peruuta!
Täytyy muistuttaa, ettemme ole purulelu.
Jatka matkaa. Noin sitä pitää. Ne ovat yleensä hyvin tottelevaisia.
Kun nämä pienet myssypingviinit menevät syville vesille,
ne metsästävät samaa ruokaa kuin valaat.
Krilliä, se on pieni katkaravun näköinen äyriäinen, joita on miljoonia parvessa.
Napatakseen krillin pingviinit muuttuvat kömpelöistä, lentokyvyttömistä linnuista -
torpeedoa muistuttaviksi vedenalaisiksi ninjoiksi.
Sanoin, että olemme täällä kuvataksemme -
suuren valaskokoontumisen. Mutta näillä pingviineillä -
ja merikarhuilla on iso rooli -
ruokailuesityksessä.
Lisäksi pidän pingviineistä.
Dronesta katsottuna tämän joukkomuuton laajuus on hämmästyttävä.
On rankkaa olla pieni pingviini.
Katsokaa tätä kaveria, siinä hän menee.
Sen täytyy ylittää monia esteitä joka aamu -
vain päästäkseen veteen.
Ja tuo on vain alku.
Näyttävät aika hermostuneilta, saalistajia saattaa olla lähellä,
kivien ympärillä.
Kukaan ei halua hypätä ensimmäisenä.
Klassista laumakäyttäytymistä. Lukumäärä tuo turvallisuutta.
Näyttää siltä, että ne menevät! Siinä ne menevät.
Katsoimme, kun pingviinit menivät veteen -
ja ne näyttivät todella hermostuneilta. Nyt ymmärrämme miksi,
näimme juuri merileopardin pään.
Se oli tuossa.
Se väijyy kivien takana odottaen, että pingviinit -
menevät veteen napatakseen yhden.
Medileopardi käyttää sitä hetkeä, kun -
pingviinit juuri hyppäävät veteen.
On paljon aaltoilua, paljon huuhtoumia.
Niin isoksi eläimeksi ne ovat huikean ketteriä vedessä.
Valtava pää, isot silmät ja todella iso, voimakas leuka ja hampaat.
Aikuinen naaras antaa meille hirvittävän näytöksen taidoistaan,
jotka tekevät siitä niin tappavan saalistajan.
Selkäsauna saattaa näyttää julmalta,
mutta niillä ei ole hain sahalaitaisia hampaita,
joten tämä on niiden ainut keino hajottaa ruokansa -
nieltävän kokoisiksi paloiksi.
Sää muuttuu huonommaksi.
Mutta saalistava merileopardi on liian hyvä tilaisuus ohittaa.
Joten on aika pukeutua ja ensimmäistä kertaa kohdata rohkeasti jäätävä vesi.
Vedenalaiseen kuvaamiseen ei ole kovin hauska valmistautua täällä.
On todella kylmä. Mutta uskon, että tämä on sen arvoista.
Nyt todella kylmään osuuteen.
Tee se nopeasti.
Käytän märkäpukua,
jotta voin olla ketterämpi kuin kuivapuvussa.
Mutta jopa paksuin märkäpuku päästää vettä lävitseen.
Jäätävää vettä.
En ole ennen sukeltanut täällä,
joten ensimmäinen osuma veteen pelottaa.
Saitko?
Tämä on aika pelottavaa. Vesi on -1°C,
noin 30 fahrenheittia.
Yritän lohduttaa itseäni -
tiedolla, etteivät ihmiset ole merileopardin luonnollista saalista.
Olen myös tietoinen, että naaras voisi tappaa meidät helposti,
jos haluaisi.
Vuonna 2003 merileopardi veti tutkijan pinnan alle, puri -
ja hukutti tämän Antarktisella.
Näin kylmässä minulla on 20 minuuttia aikaa sukeltaa ennen kuin ruumiinlämpöni -
alkaa pudota vaarallisen matalalle. Minun pitää olla nopea.
Tämä on pingviinien vaara-alue. Tässä kohtaa ne -
hyppäävät kalliolta ja lähtevät vesille.
Ne hyppäävät kalliolta suurella nopeudella varmistaakseen,
että pääsevät tältä alueelta nopeasti pois.
Merileopardi, merileopardi.
Tuo tuossa -
on pingviinin pahin painajainen.
Nämä merileopardit voivat olla tuplasti painavampia kuin urosleijona,
mutta tuo näyttää enemmän lohikäärmeeltä.
Se on valtava.
Lopeta!
Se on vähän ärhäkkä.
Meidän on oltava varovaisia.
Meillä ei ole hätää, mutta emme saa antaa sen olla tuhma.
Tulee takaisin.
Ei! Ei, ei. Ei saa purra.
Pyydän, älä naarmuta hienoa lasikupuani.
Suun aukominen ja pureminen ei tarkoita, että se yrittäisi syödä meitä,
se vain yrittää selvittää, mitä olemme.
Olemme sille täysin vieraita.
Se ei ole varmaan koskaan nähnyt ihmistä.
Se on hyvin ovela.
Se tietää, mihin suuntaan katsomme -
ja tulee aina meidän takaamme.
Se tulee näkyviin ja sitten katoaa aallokkoon -
käyttäen aaltoja ja kiviä suojanaan.
Okei, tuo meni liian pitkälle.
Nyt se ei huomioi pingviinejä ja kiinnittää meihin liikaa huomiota.
Dan, on aika poistua.
Kiitos, kaveri.
Tuo oli villiä!
Se käyttää väritystään kiviä vasten...
VEDENALAINEN KUVAAJA
...pingviineillä ei ole mitään tietoa,
että se on siellä.
Se on oikeassa paikassa, ja siksi se varmaan -
rupesi temppuilemaan kanssamme. Sillä on paras saalistuspaikka,
jota se puolustaa muilta merileopardeilta.
Se halusi jatkaa saalistusta -
ja halusi meidät pois.
Lähdimme oikealla hetkellä.
- Hyvä päätös. - Tilanne kävi kuumaksi.
Niille pingviineille, jotka selviävät läpi tappoalueen,
mahdollisuudet paranevat dramaattisesti.
Niiden nopeus ja ketteryys antaa niille etulyöntiaseman avovedessä.
Ne pääsevät suuntaamaan avomerelle saalistamaan krilliparvia,
jotka ruokkivat pingviinit ja niiden poikaset.
18 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Ja meidän on palattava takaisin omaan krilliparven metsästykseen.
Mutta Luoteiskulmassa sää ei edelleenkään ole suotuisa.
Tuuli muuttaa suuntaansa, eli meidän pitää etsiä -
uusia ankkuripaikkoja, jos haluamme nukkua turvallisesti.
Valtavasti valaiden luita.
Usein unohdan, että Antarktis -
oli paikka yhdelle isoimmille luonnoneläinten joukkomurhille,
ellei jopa historian isoimmalle. Miljoonia valaita teurastettiin -
niiden rasvan takia, margariinin ja saippuan valmistamiseksi.
Tämän täytyy olla leukaluu.
Valtava!
Suren usein sitä, kuinka pahasti me ihmiset -
olemme käyttäytyneet, mutta sittemmin kun valaanpyynti -
80-luvulla kiellettiin, valaat ovat alkaneet tehdä -
merkittävää paluuta. Olen lukenut raportteja,
että tällä rannikolla on enemmän valaita kuin vuosikymmeniin.
Siksi olemme täällä, niitä me etsimme.
Nähdessäni nämä luut olen entistä päättäväisempi -
jäljittämään kokoontumisen.
Selvittääkseni, ovatko sillivalaat todella tehneet paluun.
14 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Aika on loppumassa.
Mutta meri on tyynempi, taivas on kirkkaampi -
ja näemme sillivalaita.
Ei sellaista määrää kuin haluaisimme, mutta riittävästi, että biologi Leigh -
voi ottaa käyttöön tunnisteita.
Tunnisteet auttavat häntä ymmärtämään valaiden käyttäytymistä.
Toivon, että ne johdattavat meidät pääruokailupaikalle.
Haluamme kerätä täysin uutta tietoa.
Haluamme tietää, minne eläimet menevät,
kun ne lähtevät täältä.
Mitkä ovat muuttoreitit? Missä ne synnyttävät?
Työni on kuvata kuvallinen tunnistekortti. Etsiä valaalta yksilöllisiä,
tunnistettavia merkkejä selästä tai selkäevästä.
Dave, oletko valmis?
Tunnisteprosessissa on tarkat lupasäännöt,
jotta valaita ei stressata.
Varovasti.
Hän etenee rauhallisesti ja varovasti varmistaakseen,
että eläin on rauhallinen ja rento, jotta hän voi saada puhtaan osuman.
Tunnisteet ovat harmittomia näille valtaville eläimille,
mutta olen silti hämmästynyt Leighin itsehillinnästä.
Hän ei ammu nuolta, ennen kuin saa täydellisen paikan.
Rauhallisesti. Tarvitsemme vähän lisää evää.
Se oli todella lähellä.
- Hyvin lähellä. - Luulin, että aiot ampua.
Noin.
Tämä on paljon haastavampaa, kuin olin kuvitellut.
Kuro välimatkaa umpeen.
Titaanisen satelliittitunnistenuolen pitää tarttua -
evän alaosaan, eikä valaan ruumiiseen,
jotta se pysyisi kiinni, kun valas sukeltaa.
Juuri noin, aja lähemmäs.
Kyllä! Merkitty. Hienoa, kiitos paljon.
Tunnisteen pitäisi alkaa lähettää säännöllistä lähetystä -
valaan liikkeistä Leighin kollegalle Saksaan.
Kun saamme tietoja, toivon, että se johtaa meidät tavoitteeseemme.
Merkitty.
Mutta seuraavina päivinä...
10 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
...olosuhteet huononevat.
7 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
4 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Kun päivät menevät ohi, epäilykset lisääntyvät.
3 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Meillä ei ole onnea täällä, meitä vain lyödään -
päivä toisensa jälkeen kovalla tuulella, sateella ja lumella.
Vaikea uskoa, että täällä olisi ikinä tarpeeksi rauhallista kuvata.
Paineet ovat kovat.
Mutta on yksi pieni toivonkipinä.
Yksi Leighin satelliittitunnisteista raportoi paljon valasaktiivisuutta -
lähellä ankkuripaikkaamme.
2 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Nostimme juuri ankkurin ensimmäistä kertaa päiviin.
On selkeää, ei ole sumua, ei paljoa tuulta.
Olosuhteet ovat hyvät.
Horisontissa -
näkyy pieniä konfettipommeja.
Näyttävät pieniltä tykeiltä, jotka räjähtävät,
mutta ne eivät ole tykkejä.
Lähdemme täydellä nopeudella tuohon suuntaan.
Tämä on paras mahdollisuus, mitä meillä on.
Kaikki valmistelut, etsintä, kaikki huipentuu tähän.
Aina hermoja raastavaa aikaa.
En tiedä, montako kuukautta, jopa vuotta,
olen miettinyt tätä hetkeä.
Paineet ovat kovat.
Tämä on uskomatonta. Näytti, että valaita on paljon -
pinnalta katsottuna,
mutta nyt olen ilmassa. Mittakaava on -
käsittämätön, valaita on kaikkialla.
Aurinko valaisee niiden vesisuihkun,
ja Elefanttisaari on taustalla.
On pidettävä vene turvallisella etäisyydellä kokoontumisesta.
Mutta dronella pääsen suoraan toiminnan ytimeen -
näkemään erikoisen ruokailutekniikan.
Ne ovat vierekkäin ja syöksyvät,
kiihdyttävät, iso pyrstötyöntö.
Mieletöntä!
Juuri nyt ne siivilöivät. Niiden yläleuassa -
on isoja hetuloita, kuin hiusmaisia laattoja,
jotka ovat keratiinia kuten kynnet ja hiukset.
Valaat käyttävät suuren suun joustavuutta -
ja suurta kieltään työntämään veden ulos -
hetuloiden läpi. Hetulat ovat kuin siivilä,
joka kerää kaikki krillit.
Tuon on oltava yksi erikoisimmista muodonmuutoksista.
Hoikasta, virtaviivaisen ohjuksen muotoisesta -
valtavaksi ilmapalloksi sekunneissa.
Ei voi olla totta!
Tuolla keskellä on ryhävalas.
Sen tunnistaa isoista rintaevistä.
Sillivalailla rintaevät ovat pienemmät.
Luulin, että tämä ryhävalas on poikanen, muttei se ole.
Se on täysikasvuinen. Sillivalaat -
ovat vain niin paljon isompia.
Täällä on albatrosseja, valaita, pingviinejä ja hylkeitä,
kaikki yhdessä juhlimassa.
Valasspektaakkelin näkeminen dronella on hienoa.
Mittakaavan hahmottaa hyvin.
Mutta se ei ole intiimiä.
Joten nähdäkseen kunnolla, mitä tapahtuu,
pitää kastua.
Sää pinnalla on parantunut,
mutta meri on käytännössä jäistä ja aallokko pahenee.
Varo.
Veden alla on voimakkaat virrat,
jotka nousevat syvältä.
Tämä on koko retken vaarallisin hetki.
Tämä on nyt vakavaa sukellusta.
Olemme avomerellä, aallokossa, joten on oltava varovaisia.
Eksymisen vaara on suuri, joten Calum -
merkitsee minun ja Danin asemia veden alla.
Siksi hänellä on ruma oranssi hattu,
jotta hänet huomataan.
- Aika tylyä. - Tylyä, mutta totta.
Valaat ovat isoja ja älykkäitä,
mutta ne ovat keskittyneitä syömään,
joten meidän on oltava järkeviä.
Sillivalaat ovat lain suojelemia ja niiden lähestymiseen -
on tiukat säännöt.
On mentävä sopivaan kohtaan ja annettava niiden tulla luoksemme.
Mutta se ei ole helppoa, kun ne liikkuvat niin nopeasti ja sukeltavat syvälle.
Sukeltajat vedessä.
Veden alla, meri vaikuttaa entistäkin laajemmalta ja tyhjältä.
On luettava vihjeitä saadakseen mahdollisuuden olla oikeassa paikassa.
Ja arvaa, ketkä ovat täällä näyttämässä meille oikean suunnan?
Myssypingviini-ystävämme ovat eksperttejä krillin jäljittämisessä.
Allamme iso parvi harvoin nähtyjä marmoriturskia -
ui syvyyksistä liittyäkseen juhliin.
Sitten krillit alkavat taas parveilla.
Ne näyttävät isoilta ylhäältä käsin, mutta veden alla sillivalaat -
ovat valtavia.
Pitkän etsinnän jälkeen -
en voi uskoa, että olen yhden vieressä.
On uskomatonta ajatella, että ne voivat elää 90 vuotta -
ja juuri tämä valas on voinut olla elossa valaanmetsästyspäivinä,
kun ihmiset teurastivat sen lajitovereita.
Mutta en aisti vihamielisyyttä,
vain uteliaisuutta.
Jokaisella syöksyllä jokainen valas kahmaisee vettä ja krillejä -
bussin koon verran.
Hetkeksi se tuplaa kokonsa.
Sillivalas voi saada loukkuun 10 000 krilliä yhdellä suullisella -
ja nielaista kaksi tonnia niitä päivässä.
Ne tarvitsevat valtavan määrän energiaa saadakseen voimaa isolle ruumiilleen.
Tuo oli eeppistä. Yhtäkkiä valtava sillivalas,
selvästi juuri syöneenä, pyyhälsi suoraan ohi -
suu täysinäisenä. Suu oli todella suuri.
Sitten se meni ohitseni ja ajattelin,
"pyrstö on tulossa, pyrstö on tulossa",
ja vei ikuisuuden, että se meni ohi.
Nuo valaat näyttävät isoilta veneeltä,
näyttävät isoilta dronella, mutta se on toisenlaista -
kun ne ovat muutaman metrin päässä, täysinäisinä.
Hauskinta oli, kun katsoin ylös nähdäkseni, missä Calum on -
ja näin, että Calum on isomyrskyliitäjien ja albatrossien ympäröimänä.
Ne kaikki luulivat, että hän on jotain kuollutta, jota ne voivat syödä pinnalta.
Ei ole hauska paikka olla.
Iltapäivän kuluessa meidän hämmästykseksemme,
määrät jatkavat kasvuaan.
Kiitos.
En ole ikinä ennen nähnyt mitään näin vaikuttavaa monitorin ruudulla.
Jokaista valasta kohden, mitä näemme pinnalta,
täytyy veden alla olla ainakin kolme lisää.
On vaikea käsittää, että me teurastimme 750 000 sillivalasta -
vieden lajin sukupuuton partaalle.
Sen tietäminen tekee tästä spektaakkelista entistä vaikuttavamman.
Ja tärkeimpänä, uudet tutkimukset ovat näyttäneet -
näiden jättiläisten tärkeän roolin hiilen talteenotossa ja kierrätyksessä.
Kukoistava valaspopulaatio tuo isoja etuja,
ei vain näille syrjäisille vesille, vaan koko planeetalle.
Tästä materiaalista tutkijat arvioivat, että yli 300 valasta -
ruokaili tässä kokoontumisessa.
Se on suurin sillivalaiden kokoontuminen, mitä on ikinä kuvattu.
Tämä kaikki on aika liikuttavaa, koska tiedän olevani onnekas,
saan kiertää ympäri maailmaa ja kuvata luonnon spektaakkeleita.
Mutta vaikuttaa siltä, että minne menenkin,
luonnonvaraiset eläimet ovat uhattuina.
Mutta tämä paikka on erilainen. Katsokaa nyt.
Näin tapahtuu, kun huolehtii villieläimistä,
kun antaa niille mahdollisuuden. Luonto tulee takaisin isosti.
Tätä päivää en hetkessä unohda.
PÄIVITYS
Ennen retkeämme kukaan ei tarkkaan tiennyt, minne -
sillivalaat menivät ruokailtuaan Antarktisilla vesillä.
Mutta valaat, jotka merkittiin ohjelmassa, ovat vaeltaneet -
Etelä-Amerikan länsirannikolle ensimmäistä kertaa.
Voisivatko ne mennä sinne lisääntymään?
Valitettavasti tunnisteiden signaali katosi,
joten tämä säilyy mysteerinä, kunnes lisää tutkimuksia on tehty.
Tekstitys: Senni Hurskainen