GIBBSØYA, ANTARKTIS
LUFTEN: 2 °C HAVET: -1,7 °C
Dykkere i vannet.
Dette er faresonen, det er her rovdyrene rugger.
Leopardsel!
Slutt. Nei. Ikke bit.
Nei. Nå må vi bare passe på her.
Er du klar?
Jeg er Bertie. Jobben min er å filme dyr.
En jakt du sjelden ser.
Jeg tar jobben veldig alvorlig.
Se, jeg prøver å filme pingviner. Jeg gikk glipp av det!
Det var nære på.
Jeg vil fortelle villmarkshistorier i en verden i rask forandring.
Det hørtes ut som en stor sprekk!
Dette er eventyrene mine.
Fjorten tusen km fra hjemmet mitt i England,
ligger jordens kaldeste kontinent.
ANTARKTIS
Vi har kommet til Antarktis!
Se på den veggen av iskledte fjell ved verdens ende.
Du godeste!
Dette kalde farvannet er hjem til et stort antall ekstraordinære dyr.
Jeg er her for å filme et av de største som noensinne har levd på planeten vår.
Den majestetiske finnhvalen.
Dobbelt så lang som en buss, og like tung som et fullastet fly.
De svømmer tusener av kilometer på tvers av verdenshavene.
De ble nesten jaktet til utryddelse gjennom tiår med kommersiell hvalfangst.
De er fremdeles oppført som en truet art.
De siste par årene har forskere rapportert å se
svære samlinger av finnhvaler utenfor kysten av en fjerntliggende antarktisk øy.
Jeg vil filme historiens største samling
over og under overflaten.
Vi får garantert se noen andre episke dyr på reisen vår.
Det er en enorm utfordring å filme i Antarktis når ting er på sitt beste,
med iskaldt vann og ulende vind.
Men hvalsamlingen vi skal til, skjer ikke i en liten, lun bukt, i le under et fjell.
Den finner sted ute i planetens mest urolige hav.
Det er ikke ly på Sørishavet der vinden kan komme opp i 60 knop,
og danne bølger over 20 meter høye.
Temperaturen i sjøen er rett over frysepunktet
så et menneske vil bare overleve noen minutter i vannet.
Det er et problem til.
Den antarktiske vinteren er like om hjørnet.
Hver dag vi blir her, vil bli kaldere, mørkere, mer stormfylt…
…og farligere.
Kapteinen vil ha oss ut herfra innen 28 dager, og ikke senere.
28 DAGER IGJEN
Nedtellingen er i gang.
Nøkkelen til suksess ligger i matforsyningen.
Havet er enormt, men klarer vi å finne maten deres,
kan vi finne hvalene.
Pingvinene er det første sporet.
De spiser det samme.
Ingenting er som å komme til en pingvinkoloni.
Det er et overveldende angrep på sansene.
Det er høylytt, det lukter veldig… Det er bare så mye som skjer.
Disse pingvinene elsket steiner!
Antarktis er så kaldt at pingvinene trenger nakne steiner til å bygge reder.
De bruker steinene til å lage reder.
Du kan se at det er et noen her som bare løper rundt…
…så løper de tilbake til redet med steinene.
Her kommer han. Han skal ta en stein rett her…
Sånn ja, den er fin.
Tilbake til redet.
Målet vårt er å dra til en stor hvalsamling.
Alle dyrene her, som disse ringpingvinene,
antarktiske pelsseler som løper rundt i kolonien…
De skal alle ut i sjøen for å jakte sammen.
Antarktis er kanskje det beste stedet å filme enorme dyr,
men du kan ikke bare møte opp med kamera og filme.
Du må betale inngangspenger.
Det betyr å krysse et av de dødeligste farvannene
i verden, mellom Sør-Amerika og Antarktis:
Drakestredet.
5 DAGER TIDLIGERE
Det er 800 km med voldsomme og uforutsigbare farvann,
der talløse fartøy, mye større enn vårt, har forsvunnet uten spor.
For kaptein Ben Wallis kan selv den enkleste jobb
bli livstruende.
Ben må skifte en lyspære i masten.
Det verste med det er at litt vugging på dekket,
blir enda større vugging øverst i masten.
Med bølger som dette og en sjøtemperatur
knapt over frysepunktet vil en som går over bord, ikke overleve.
Vi har ikke tid til å snu båten og seile tilbake og finne dem.
Hei!
-Gikk det bra? -Som ny!
Det er et par dager siden ferden begynte, og jeg føler meg dårlig.
Jeg tenkte dette var en anledning til å gi dere en omvisning på båten…
Vi går inn hit. Dette er et av gutterommene.
Går det bare, karer?
Her har vi Tash, som er… som har en veldig viktig jobb.
Hun er ansvarlig for alle opptakene.
-Går nedlastingen bra? -Ja, kjempebra.
Nå må vi være forsiktige rundt neste hjørne, fordi Will føler seg
litt nedfor. Hvordan går det?
Nei, ikke bra. Greit, vi lar ham være.
Og vi har bevegelse!
Kjære vene.
DRAKESTREDET ANTARKTIS
Etter fire dager til sjøs får vi vårt første glimt
av Antarktis, Elefantøya.
Vi belønnes med et tegn på at vi har kommet til rett sted.
Det er en svær finnhval, vår første.
For et dyr som er så stort,
syns ikke mye av kroppen fra overflaten,
så jeg slenger opp dronen for å få bedre oversikt. Flott.
Denne skjønnheten er en sørlig finnhval.
Disse 25 meter lange kjempene kan leve 90 år.
De er enorme.
En stor hunn kan veie mer enn 80 tonn. Det samme som ca. 16 afrikanske elefanter.
De kan være raske. Disse finnhvalene er formet
som en torpedo, helt strømlinjeformet.
De kan komme opp i en fart på 35 knop.
Disse antarktiske hvalene har en nydelig gul-oransje glans.
Det får dem til å se litt skitne ut. Det er kiselalger.
Mikroskopiske organismer som gror på hvalens hud.
I en av menneskehetens største forbrytelser mot naturen
ble 750 000 finnhvaler drept før kommersiell hvalfangst
ble forbudt i 1986.
Fra å nesten bli utryddet ser bestanden ut til å komme seg.
Det er derfor vi er her nå.
24 DAGER IGJEN
Første oppgave er å finne et trygt sted å ankre opp, lettere sagt enn gjort.
Elefantøya er fullstendig utsatt for de sterke stormene i Sørishavet.
Det tar ikke lang tid før vi får en smak på det vi kan forvente fra været her.
Jeg begynte ferden med å si at vi skulle
til det verste stedet å filme i verden.
Men det er først nå som vi er her, at hva det betyr
begynner å demre for meg. Vi kan ikke gjøre noe med dette.
Vi får bare henge fast i ankeret
til denne stormen løyer.
Vi skal ikke noe sted foreløpig.
Skal vi ha en sjanse til å finne hvalene, må vi være vitenskapelige
for å forutsi hvor matstedene deres vil være.
Jeg har tatt med akkurat rett person.
Leigh Hickmott er en verdensledende hvalekspert.
Hvor tror du hovedområdene våre vil være?
Vi kan se der konturlinjene samler seg,
det betyr at vannet går fra å være dypt til grunt vann ganske raskt.
HVALBIOLOG
Dette er områdene vi må fokusere på.
Leigh tror at den beste sjansen til suksess ligger her,
nordvest for øyen der havbunnen plutselig faller hundrevis av fot,
som danner en bratt undersjøisk klippe.
Dype havstrømmer slår mot denne klippen og tvinges oppover
og tar med næring som tiltrekker seg små skapninger,
som tiltrekker større skapninger som tiltrekker… Du forstår tegninga.
22 DAGER IGJEN
Etter to dager til ankers har stormen gitt seg.
Jeg ivrer etter å komme ut.
Vi må teste planen vår og finne noen hvaler i området
vi kaller "Nordvest-Hjørnet".
Sånn ja. Jeg vet ikke, dette kan være dagen.
Ankeret er hevet, vi er på vei ut.
Det ser ganske forblåst ut, men vi må ta en risk.
Været ser ut til å skifte hvert femte minutt.
Vi håper hvalene er der ute.
Så snart vi er ute på havet, treffer vi røff sjø.
Det er absolutt ikke flatt, en stor dønning til venstre.
Det er en utfordring å finne hvalene blant alle dønningene.
I tillegg til det må vi også kunne sende ut den lille båten
for å dykke og sende ut droner.
Det er… Ja, det blir en utfordring.
Vi må stole på at GPS-en og dybdesonaren
får oss til rett område.
Vi har bare sett på dybdemåleren.
Etter som vi drar lenger fra land, har dybden bare klatret nedover langsomt.
Så, helt plutselig de siste par minuttene, har den begynt å gå rett ned.
Så vi må ha truffet en enorm undersjøisk klippe.
Vi finner nå ut om teorien om
hvor hvalens mat er, holder vann.
Rett der.
Det er absolutt mye som skjer
Mange fugler, mange albatrosser og flekkpetreller farer omkring.
-Å se fugler… -Hvalene er ute!
Det er en hval!
Enda en blåst der, fint.
Vi begynner å se hvaler, de første hvalene våre.
To.
Ja, et stort kast.
Jøss.
Vi har sett mange små individuelle blåster.
Plutselig, foran oss, er det kanskje ti hvaler.
Hva tror du, Leigh?
Se på all blåsten!
Det er en lettelse å se det.
Nå begynner det!
Vi ser ut til å være på rett sted, men for å filme dette skikkelig
vil jeg bruke alle spesialkameraene våre.
Det skjer tydeligvis ikke akkurat nå.
Det er altfor røft.
Jeg tenker at vi ikke klarer å komme oss i vannet eller å fly dronen.
Men vi har absolutt funnet stedet.
Nå må bare været samarbeide.
Men været samarbeider ikke.
Vi slås av vind på 35 knop og brottsjøer.
Forholdene endres fullstendig etter noen timer…
…og blir verre på få minutter.
Vi tvinges til å søke ly.
Jeg føler på en enorm nedtur etter et sånt adrenalinkick.
Vanligvis, når du filmer villdyr,
er den store variabelen hvorvidt dyrene gjør greia.
Her så vi at dyrene absolutt gjorde greia!
Dagen i dag skulle være et værvindu,
men det ble dårlig så raskt at vi nå må rømme herfra
og vente på et nytt vindu.
Vi trenger mange stjerner på rett sted
dersom dette skal fungere.
Enda en storm skal treffe oss i løpet av natten,
så vi piler sørover til en liten øy kalt Gibbs.
Kapteinen tror det er trygt å ankre der.
GIBBSØYA
Vi må søke tilflukt og vente på de rette forholdene
til å fortsette søket etter hvalene.
Vi har nettopp kommet rundt dette hjørnet og fant en enorm
ringpingvin-koloni. De sitter alle på siden av fjellet.
Det er mange kjempepetreller, som er en stor predatorisk,
åtseletende fugl, som trekker fra hverandre noen pingviner.
Det betyr at det trolig er andre rovdyr her.
Dette kan være et kult sted der vi kan se hva som skjer.
Jeg går på land for å utforske denne uventede pingvinkolonien.
At de er her, kan være et spor som leder oss til hvalene.
Ringpingviner får navnet sitt fra den svarte streken
som løper under haken. De kalles også noen ganger
steinknuserpingvin på grunn av det øredøvende skriket.
De er sosiale fugler som vagger opp på land i enorme antall for å ruge.
Over en million rugende par har blitt talt i én enkelt koloni.
De går til ekstreme lengder for å klatre opp og lage et rede med utsikt.
Det er mange pingviner her.
For hver knaus vi krysser, hvert hjørne vi går rundt,
er det bare flere og flere ringpingviner.
Det må titusener av fugler her.
Det viser bare hvor mye mat det må være i havet, som kan mate alle disse munnene.
Det er ikke mat for pingvinene på land, så hver morgen stiller de seg i kø,
som tusenvis av passasjerer i morgenrushet, for å nå vannet.
Det er et utrolig syn, så jeg skal slå meg ned ved vannkanten.
Men vi må følge med på de andre innfødte.
Uten noen naturlige fiender på land og nesten uten kontakt med mennesker
har disse antarktiske pelsselene aldri utviklet frykt for mennesker.
Ok, hei!
Det er nært nok. Fortsett, gå nå.
Så dette er de uskikkelige. Hei, tilbake!
Du må bare minne dem på at vi ikke er en tyggeleke.
Fortsett. Sånn ja. Vanligvis er de ganske lydige.
Når de små ringpingvinene når dypere vann,
jakter de på samme mat som hvalene.
Krill. Bitte små rekeaktige krepsdyr som danner svermer som teller millioner.
For å jage krill må pingvinene, fra å være klønete, vaggende flyveudyktige fugler,
transformere seg til torpedoaktige, undersjøiske ninjaer.
Jeg sa at vi er her for å filme
en stor hvalsamling, men alle disse pingvinene
og pelsselene spiller en like stor rolle i det store etegildet…
Og så er jeg veldig glad i pingviner.
Fra dronen er denne utflukten overveldende.
Det er et vanskelig liv å være en av disse pingvinene.
Se på denne lille fyren, nå skjer det.
Han må hamle opp med flere hindre hver morgen bare for å nå vannet.
Og det er bare begynnelsen.
De virker nervøse for å stupe uti. Det kan være rovdyr i fjæra rundt klippen.
Ingen vil ta første trekk.
Klassisk oppførsel fra byttedyr. Sikkerhet i samhold.
Det ser ut som de skal prøve seg. Her kommer de.
Vi så på pingvinene som hev seg i vannet.
De så supernervøse ut, og vi fant ut hvorfor.
Vi så nå et svært leopardsel-hode.
Ja, det var rett der.
Den venter ved klippene på at pingvinene
skal strømme ut i vannet, for å ta én.
Leopardselen skal utnytte at pingvinene har nettopp hoppet uti.
Det er mye bevegelse, mye bølger.
For stort dyr er de utrolig smidige i vannet.
Stort hode, store øyne og store, kraftige kjever og tenner.
Denne voksne hunnen viser oss på brutalt vis egenskapene
som gjør henne til en dødelig jeger.
Å kaste rundt på byttet kan se slemt ut, men de har ikke haiens taggete tenner
Dette er den eneste måten å bryte ned maten i biter små nok til å svelge.
Været snur til det verre…
…men en leopardsel på jakt er en anledning å ikke gå glipp av.
Det er på tide å kle seg og våge seg uti det iskalde vannet for første gang.
Å filme under vann her… er ikke morsomt å forberede seg til.
Det blir veldig kaldt, men jeg tror det blir verdt det.
Nå for det veldig kalde.
Gjør det raskt.
Jeg bruker en våtdrakt, så jeg er smidigere enn i tørrdrakt.
Men selv den tykkeste våtdrakten vil slippe vann inn.
Iskaldt vann.
Jeg har aldri dykket i Antarktis tidligere,
så jeg er bekymret for hvordan det vil føles i begynnelsen.
Har du den?
Det er litt skremmende. Vannet er én grad under frysepunktet.
Omtrent 30 grader fahrenheit.
Jeg prøver å trøste meg
med at mennesker ikke naturlig er en del av leopardselens byttedyr.
Jeg er også var på at denne hunnen lett kan drepe oss hvis hun vil.
I 2003 ble en forsker trukket under overflaten, bitt
og druknet av en leopardsel i antarktiske farvann.
I denne kulden har jeg ca. 20 minutter med dykketid før kroppstemperaturen
begynner å bli farlig lav. Jeg må jobbe raskt.
Dette er pingvinenes faresone. Det er hit de kommer
for å hoppe fra klippen og dra ut i sjøen.
De kommer flyvende fra disse klippene i høy fart for å sikre
at de kommer herfra så raskt som mulig.
Leopardsel.
Dette her…
…er et pingvinens verste mareritt.
Jøss.
Disse leopardselene kan veie dobbelt så mye som en hannløve…
…men det der ser mer ut som en drake.
Hun er enorm.
Slutt!
Hun er litt kranglevoren.
Nå må vi passe oss.
Det går bra, men vi må påse at vi ikke lar henne være uskikkelig.
Hun kommer tilbake.
Nei. Ikke bit.
Vær snill og ikke skrap på glasset.
Med all denne gapingen og bitingen prøver hun ikke å spise oss.
Hun vil bare finne ut hva vi er,
siden vi er helt ukjente for henne.
Hun har trolig aldri sett et menneske før.
Hun er så slu.
Hun vet nøyaktig hvilken vei vi ser, og sniker seg alltid opp bakfra.
Du ser hvordan hun dukker opp og forsvinner i vannet,
og bruker bølgene og steinene som dekke.
Greit, det var et angrep for mange.
Nå overser hun pingvinene, og har for mye fokus på oss.
På tide å dra, Dan.
Takk, kompis.
Det var vilt!
Hun bruker fargen sin foran steinene…
UNDERSJØISK KINEMATOGRAF
…og det oksygenrike vannet. Pingvinene ser henne ikke før det er for sent.
Så hun er på rett sted, og det er nok derfor
hun oppførte seg rart mot oss, siden hun har en god jaktplass.
Hun vil nok forsvare den fra andre leopardseler.
Hun kom til punktet at hun ville fortsette å jakte, og vi måtte dra.
Jeg tror vi kom opp i tide.
-Ja, god timing. -Jeg begynte å tenke: "Greit."
For pingvinene som kommer seg gjennom drapssonen,
øker oddsen betraktelig.
Farten og smidigheten gir dem en fordel i åpent farvann…
Da kan de svømme fra land og jakte på krillstimene
som mater dem og ungene deres.
18 DAGER IGJEN
Vi må fortsette jakten på de samme krillsvermene.
Men ved nordvest-hjørnet samarbeider været fortsatt ikke.
Vindene endrer stadig retning, som betyr at vi må fortsette å lete etter
nye ankerplasser hvis vi vil sove trygt om natten.
Jøss!
Se på alle hvalbeina.
Jeg glemmer ofte at Antarktis
var åsted for en av de største massakrene av ville dyr,
om ikke historiens største. Millioner av hvaler ble slaktet
for spekket, for å lage margarin og såpe.
Dette må være kjevebeinet.
Enormt!
Jeg blir ofte nedfor ved tanken på hvor ille vi mennesker
har oppført oss som art. Siden forbudet mot kommersiell hvalfangst
på 80-tallet har hvalbestanden her begynt å komme seg
på utrolig vis. Det har vært rapporter
om flere hvaler utenfor denne kysten enn det har vært på flere tiår.
Derfor vi er her, det ser vi etter.
Å se disse beina gjør meg mer bestemt på å finne samlingen,
for å stadfeste at finnhvalene virkelig kommer tilbake.
14 DAGER IGJEN
Tiden er snart ute.
Sjøen er roligere, himmelen er klar… på en måte.
Vi har finnhvaler.
Ikke samlingen vi ønsket oss, men godt nok for biologen, Leigh,
til å feste satellittmerker.
Disse merkene vil hjelpe ham å forstå oppførselen deres.
Jeg håper de vil lede oss til det store etegildet.
Kunnskapen vi skal samle, er helt ny.
Vi må virkelig finne ut hvor disse dyrene drar når de drar herfra.
Hva er trekkrutene deres? Hvor føder de?
Jobben min er å ta bilder for å se om de har unike
gjenkjennelige merker på ryggen eller ryggfinnen.
Greit, er du klar, Dave?
Merkingsprosessen styres av sterke tillatelsesregler
for å sikre at vi ikke stresser hvalene.
Forsiktig.
Han går inn sakte og rolig for å påse
at dyret er rolig og avslappet, så han får et direkte skudd.
Merkene er harmløse for disse enorme dyrene.
Jeg imponeres likevel av Leighs selvkontroll.
Han avfyrer ikke pilen før han har et blinkskudd.
Rolig. Vi trenger litt mer sveiv.
Å, det var nærme.
-Veldig nærme. -Jeg trodde du skulle skyte.
Sånn ja.
Det er en større utfordring enn jeg hadde trodd.
Der ja, gå nærmere.
Titanpilen med satellittmerket må feste seg
ved roten av sveiven og ikke i hvalkroppen,
skal det bli der når hvalen dykker.
Sånn ja, gå nærmere.
Ja! Merket er der. Glimrende, tusen takk, alle sammen.
Merket bør begynne å sende regelmessig
hvor hvalen er til Leighs kolleger i Tyskland.
Når vi får de dataene, håper jeg det leder oss til målet vårt.
Merket er på.
Men de neste par dagene…
10 DAGER IGJEN
…blir forholdene verre.
7 DAGER IGJEN
4 DAGER IGJEN
Mens dagene renner ut, begynner tvilen å melde seg.
3 DAGER IGJEN
Vi har ikke mye flaks her, vi blir slått omkring,
dag etter dag av sterk vind, regn og snø.
Det er vanskelig å tro at det vil roe seg så vi kan filme.
Det er en kamp mot klokka.
Men det er en liten strime håp.
En av Leighs satellittmerker melder om mye hvalaktivitet
nær ankerplassen vår.
2 DAGER IGJEN
Vi har nettopp hevet anker, og for første gang på flere dager
er det klart. Ingen tåke, og det blåser ikke så mye.
Vi har gode forhold.
Med en gang, mot horisonten,
kan jeg se små festeksplosjoner.
De ser ut som små kanoner som avfyres,
men vi vet det ikke er små kanoner.
Så vi seiler full fart i den retningen.
Dette er den beste vi muligheten vi får.
Alle forberedelsene, all letingen har ført til dette.
Den mest nervepirrende tiden.
Jeg vet ikke hvor mange måneder eller år
jeg har tenkt på dette øyeblikket.
Tiden går, kom igjen!
Det er utrolig. Det så ut som mange hvaler
fra overflaten,
men når jeg ser ovenfra, er dimensjonene…
…ufattelige. Det er rett og slett hvaler overalt.
Alle blåstene deres skimrer i sollyset
med Elefantøya i bakgrunnen.
Vi må holde båten på trygg avstand fra samlingen,
men ved å bruke dronen kommer jeg til hjertet av det som skjer
og får se denne ekstraordinære spiseteknikken.
Side ved side gjør de seg klare, akselerer, store slag med halen.
Dette er vilt!
Akkurat nå siler de. Øverst i munnen
har de store barder, de er som store hårplater.
De er laget av keratin, som fingernegler og hår.
De bruker elastisiteten i den enorme munnen
og den svære tungen til å skyve vannet ut igjen
gjennom disse bardene, de fungerer som en sil som fanger all krillen.
Det må være en av de mest utrolige tilpasningene.
Å bytte form fra en slank, strømlinjeformet, missil-form
til en enorm ballong på sekunder.
Det er ikke mulig!
Det er en knølhval i midten.
Du kan se at den har disse enorme sveivene.
Finnhvalenes sveiver er mye mindre.
Jeg trodde denne knølhvalen var en liten baby, men tok feil.
Den er fullvoksen, men finnhvalene er så mye større.
Du kan at se albatrossene, hvalene, pingvinene og pelsselene
har en kjempestor fest sammen.
Å se dette synet fra dronen er en ting.
Det er virkelig storslått,
men du er fjernt og upersonlig.
For å virkelig se hva som skjer,
må vi bli våte.
Ja, været på overflaten er bedre,
men sjøen er fortsatt iskald, og dønningene blir verre.
Pass på.
Under vann vil vi bli slått av kraftige strømmer fra dypet.
Dette er det farligste punktet på hele reisen.
Dette er skikkelig, seriøs dykking.
Vi er ute på åpent hav, i bølgene, så vi må ha fokus.
En stor fare er å komme seg bort, så Calum her skal
markere posisjonen til meg og Dan under vann.
Derfor har han den teite, oransje luen, så han er lett å se.
-Litt frekt. -Ja, litt frekt, men sant.
Hvalene er svære, intelligente dyr,
men de vil være opptatt med å spise så vi må være påpasselige.
Finnhvaler er beskyttet ved lov, og det er strenge regler
om å nærme seg dem.
Vi må komme til rett posisjon, og la dem komme til oss.
Det er ikke så lett når de er så raske og dykker så dypt.
Dykkere i vannet.
Under vann virker havet enda større og tommere.
Du må lese tegnene for å ha en sjanse til å være på rett sted.
Gjett hvem som er her og viser veien?
Ringpingvin-vennene våre er eksperter på å følge krill.
Under oss er det et sjeldent syn: En enorm stim flekket isfisk
som kommer opp fra dypet for å bli med.
Krillen begynner å samle seg igjen.
De ser store nok ut fra overflaten, men under vann er finnhvalene
rett og slett enorme.
Etter å ha lett så lenge
kan jeg ikke helt tro at jeg er ved siden av en.
Det er fascinerende å tenke på at de kan bli 90 år gamle.
Denne hvalen kan ha vært i live under hvalfangsten
da arten ble massakrert av mennesker…
Jeg merker ikke noe fiendskap…
…bare nysgjerrighet.
Med hvert kast griper hvalen en mengde vann og krill
på størrelse med en buss.
I et øyeblikk er kroppen dobbelt så stor.
Finnhvalen kan fange 10 000 krill i en enkelt munnfull,
og svelge opptil to tonn på en dag.
De trenger enorme mengder energi til å drive den store kroppen.
Det var episk. Fra ingen steder… Enorm finnhval-blåst…
Den hadde nettopp spist, fór forbi
med munnen helt oppblåst. Jeg så hvor stor munnen dens er.
Den svømte bare forbi, og jeg tenkte:
"Halen kommer."
Den brukte evigheter på å passere.
Disse hvalene ser store ut fra båten,
de ser store ut fra dronen, men det er helt annerledes
når de er et par meter unna, helt oppblåst…
Det morsomste er når du ser opp for å se hvor Calum er,
og du ser at Calum er omgitt av kjempepetreller og albatrosser
som antar at han er noe dødt som de kan spise på overflaten.
Ikke morsomt å være der.
Mens ettermiddagen fortsetter, til vår forundring,
forsetter antallet å øke.
Takk, kompis.
Jeg har aldri sett noe så spektakulært på en skjem før.
For hver hval vi ser på overflaten,
må det være minst tre til under vannet.
Det er vanskelig å forstå at vi slaktet 750 000 finnhvaler,
og nesten utslettet arten.
Denne kunnskapen gjør denne opplevelsen enda sterkere.
Og viktigere: Ny forskning har avdekket
den viktige rollen disse kjempene har for å fange og resirkulere karbon.
En aktiv hvalbestand er utrolig nyttig,
ikke bare for disse fjerne farvannene, men for hele planeten.
Fra dette opptaket, antar forskere at mer enn 300 hvaler
var samlet for å spise.
Det er den største samlingen av finnhvaler som noensinne er filmet.
Dette er ganske rørende siden jeg vet at jeg er veldig heldig
som får lov til å reise over hele verden og filme utrolige syn.
Men overalt hvor jeg reiser for tiden, ser naturen ut til å være på defensiven,
Men dette stedet er forskjellig. Se på det.
Det er dette som skjer når vi passer på naturen
og gir den en sjanse. Da kommer den tilbake på utrolig vis.
Dette er en dag jeg ikke glemmer med det første.
OPPDATERING…
Før ekspedisjonen vår visste ingen nøyaktig hvor
finnhvalene dro når de hadde spist ferdig i havet rundt Antarktis.
Hvalene som ble merket i denne filmen, har blitt sporet opp langs
vestkysten av Sør-Amerika for første gang.
Er det dit de drar for å pare seg?
Dessverre sluttet merkene å sende.
Dette er fortsatt et mysterium til mer forskning er gjort.
Tekst: Viljar Soiland