Vi leder efter hammerhajer, men vi har fået en overraskelse.
-Kan du se den, Hugh? -Ja.
En tigerhaj er dukket op.
Den første regel er altid at kigge bag sig.
Tiger, tiger.
Det har virkelig fået gang i hajerne.
Nu suser de rundt.
Min adrenalin pumper løs.
Er du klar?
Jeg er Bertie. At filme dyr er mit job.
Den jagt ser du ikke hver dag.
Og jeg tager det meget seriøst!
Se, jeg prøver at filme pingviner.
Og jeg missede det!
Det var tæt på.
Jeg vil fortælle dyrelivets historier i en hastigt forandrende verden.
Det lød som et stort knæk!
Dette er mine eventyr.
Jeg rejser fra mit hjem i England til et hajfyldt paradis
ud for Costa Ricas kyst.
Vores næste stop er omtrent 550 kilometer mod vest.
En lille prik midt i Stillehavet: Isla del Coco.
Jeg er kun en smule spændt, fordi det er et sted
jeg har villet til i rigtig, rigtig lang tid.
Det er det mest hajfyldte sted på Jorden.
Efter 36 timer til havs er vi der endelig!
Isla del Coco er en hajmagnet, der tiltrækker 14 forskellige arter.
Det mest spektakulære her er hammerhajen.
Her samles de i megastimer.
Men med de globale haj- og rokkeantal i frit fald
er 70 procent forsvundet i løbet af 50 år,
og Isla del Coco er et af de sidste steder, man kan finde dem i de antal.
Det er et kapløb mod tiden for både hajerne og jeg.
Fordi Isla del Coco er et marinereservat har jeg blot 12 dage
til at finde en kæmpe stime af hammerhajer i noget af det farligste vand
for dykning i verden.
Det bliver svært, men jeg elsker udfordringer.
Alle klar? Okay. Så er det nu.
Når jeg tager et nyt sted hen,
kan jeg godt lide at smide dronen op og danne mig et overblik.
Det er fantastisk.
Isla del Coco er spidsen af en kæmpe undervandsvulkan,
der gik i udbrud for to millioner år siden.
Og klipperne der, de forsvinder ned i det mørke vand
over tre kilometer nede...
og når kraftige strømme banker ind i klippevæggene,
tvinger det føde op fra dybet, der gør Isla del Coco ideel for hajer...
men et mareridt for dykkere.
Før jeg skal under vandet, har jeg brug for en plan.
Det her er vores hjem for de næste par uger:
Sharkwater.
Hun er et 40 meter specialiseret hajresearch-fartøj,
der har al vores mad, udstyr og medicinsk udstyr
til at holde vores filmhold, dykkere og forskere i live.
Vi er langt hjemmefra, så hun er vores livline.
Til at hjælpe med missionen, har jeg et episk team med.
Vi er her for at filme hajer.
Hugh har lavet undervandsfilm i knap 30 år.
Hans job er at holde dykkere i live.
Forsvundne dykkere. Folk, der bliver taget med.
Strømmene her er kraftige.
Christian har været sikkerhedsdykker her i over to årtier.
Aldrig dyk alene.
Når vi er klar til at stige op, stiger vi op sammen.
Vi er alene her.
Sker der en ulykke, er vi i store problemer.
Det Hugh siger er, der kun er dårligt nyt.
Nej, vi skal bare være fornuftige.
Derfor tager vi voksne med, fordi de holder øje med os.
Vi skal også sikre, at vores udstyr er i bedste forfatning.
Der er ikke plads til fejl i dette farefulde vand.
Vi starter med basal dykning. Det er hurtigt,
og jeg har en speciel ansigtsmaske,
så desværre slipper ingen for at høre og se mig hele tiden.
Klar.
Sharkwater er fortøjet her i den beskyttede bugt.
ISLA DEL COCO NATIONALPARK
Vi rejser til toppen af et bjerg under vand,
omtrent halvanden kilometer fra kysten. Lige her.
Jeg kalder det Seamount. Kendt som et hotspot for hammerhajer.
Lad os se om vi kan finde nogle hajer.
Du kan se strømmen pumper derudaf. Jeg sparker knapt.
Vi driver bare med.
Strømmen her... har virkelig fat i mig.
Jeg går kun i en retning. Jeg svømmer ikke mod det her.
Takkede sten, spidse søpindsvin. Det er et minefelt under vandet.
Og jeg bliver kastet rundt.
Rammer jeg revet her, flår det min våddragt.
Og jeg... jeg vil ikke røre livet i havet heller.
Det... Det er umuligt at styre, hvor jeg ender...
og hvad mit kamera laver. Ødelægges det, er jeg i store problemer.
Jeg kan blive taget med. Næste stop: Filippinerne.
Kommer jeg op bare 15 meter fra båden, ser sikkerhedsteamet mig aldrig.
Jeg vil være væk.
Det er en øjenåbner.
Jeg tror, vi må gribe det anderledes an.
For vores første dyk, var strømmen umulig,
så vi forlader Seamount og tager rundt
til den anden side af øen.
Wow, de vandfald er fantastiske.
Man kan se, hvorfor pirater kom hele vejen til Isla del Coco
for at indsamle ferskvand og begrave deres skatte.
På denne side af øen, er der et afsæt.
Det er en klippeskrænt, der styrter over 3 kilometer ned til havbunden.
Her kan vi få bedre ly fra strømmen.
I øjeblikket er det langt roligere.
Men der er ved at ske noget sært.
Det ligner en ørkens varmedis.
Det er svært at tro, jeg er i det samme hav.
Jeg troede lige, jeg ikke kunne få kameraet til at fokusere,
men jeg har lige opdaget, at det heldigvis ikke er mig, men springlaget.
Det sker fordi havstrømme banker ind i de dybe sider
af Isla del Coco, og tvinger koldt vand op fra dybet
hvor det rammer varmere vand, og skaber denne glimmereffekt.
Det er det mest ekstreme, jeg har set.
Og måske skubber det hajerne op fra dybet.
Se, vores første hammerhaj! Du godeste!
Det er galskab.
Jeg har været besat af disse, siden jeg var et lille barn.
De er så bizarre.
De ligner rigtige rumvæsener.
Manner, det ser sejt ud at filme hajerne
gennem springlaget, gennem disen.
Jeg kan dog ikke se ordentligt. Det er for forvrænget.
Det ser ud til springlaget er væk
Men... hammerhajerne har også lavet et forsvindingsnummer.
De er som spøgelser.
I det mindste har det givet os en lille lækker forsmag
på, hvad der måske kommer.
Så sejt at være omkring dem.
Og nej, det er ikke skræmmende. Det er respektindgydende.
Vi må fortsætte med at lede.
To lokaliteter. Begrænsede resultater.
Der er stadig tid, men indtil videre er der ikke meget, der fungerer.
Vi flytter os igen og fortsætter jagten.
Selv dronen er ikke til meget hjælp;
hajerne er for dybt til at kunne ses fra overfladen.
Og en kildende næse hjælper heller ikke.
Med begge hænder fulde...
Tak.
...har man nogle gange brug for hjælp.
Jeg havde en flue på næsen.
Vent, der er måske noget her.
Få en bedre position.
Det er en pukkelhval.
Der er en kalv. Det er mor og kalv.
Den er så sød! Den er lille bitte.
Der er delfiner foran den.
Hun-pukkelhval og en kalv, delfiner ud for dens snude.
Det er fantastisk.
Så let at blive distraheret her.
Det er dag 5, og vi har næsten allerede være her halvdelen af vores tid.
Vi har knap set en hammerhaj, og slet ikke store antal.
Der er et andet trick til at finde hajer her på Isla del Coco.
Ved hvert dyk, har jeg holdt udkig efter en speciel lille fisk,
der nogle gange kan være et tegn på, at hajer er tæt på.
Den renser hajerne, spiser deres parasitter
for at holde dem sunde.
Find disse fisk, og vi kan finde hajerne.
Lad os tjekke bag denne kam herovre.
Der er de!
Jeg kan se de smukke små gule kirurgfisk.
De har opstillet en rensestation over revet.
Stationen er knap en kvadratmeter
og alle slags fisk kommer
for at få fjernet parasitter.
Der er en regnbueløber.
Jeg elsker hvor... hvor skånsomme kirurgfisk er!
Hej, vil du rense mig?
Tjek lige dem her ud.
Det er galapagoshajer.
Og de er tykke.
Der er fire eller fem... seks, syv.
Hej med dig!
De er mere interesserede i mig end at blive renset i dag.
De er modige og nysgerrige, tjekker os ud.
Det gør deres egne ting.
Skønne dyr.
Se, hammerhaj!
Hammeren er så nem at genkende.
Det er utroligt, endelig, at kunne se ordentligt gennem klart vand.
De kaldes flosset hammerhaj. Fronten af deres hammer er ikke flad.
Den har disse rundede buer.
Den forbløffende hammerform spreder deres sanser.
Det flytter deres øjne længere fra hinanden,
så de kan se 360 grader rundt.
De er en ud af ti arter af hammerhaj verden over.
Lad os sidde her og se om de kommer nærmere.
De bliver ved med at dreje af i sidste øjeblik.
Hammerhajer har en ekstra sans, en rigtig superkraft,
fordi de kan fornemme elektricitet.
Aller hajer kan det, men hammerhajer er særligt sensitive...
fordi, ligesom med deres andre sanser,
spreder det brede hoved deres elektroreceptorer.
Når vi bevæger en muskel, spænder en arm, eller vores hjerte slår,
udløser det et elektrisk felt, som de kan fornemme.
Der er en hammerhaj dernede på sandet.
Og det er rigtig godt for dem til at opfange bytte i mørket.
Men svært for os, for at komme tæt på dem
bliver en rigtig udfordring.
Det lader til hammerne
er taget væk fra rensestationen her
og ud i det blå.
Strømmen virker tilforladelig...
Der er de.
Det er så sejt!
Det er vanvittigt.
De kaldes storøjede trevaller.
Og der er ingen præmie for at gætte, hvorfor de hedder storøjede trevaller.
Det kæmpe øje. Det er fordi de er natlige ædere.
De jagter alene om natten efter små fisk.
Om dagen samles de i store stimer
som beskyttelse mod rovdyr.
Deres problem er, at det ikke beskytter dem mod mennesker,
det farligste rovdyr på planeten.
Der er så mange!
At se så mange af dem sammen er som at hoppe i en tidsmaskine
og se, hvordan vores have engang så ud.
Her kommer de!
Det her er bevis på at beskyttede områder virker.
Hammerhaj!
Hver gang en haj er kommet til, bruger trevallerne deres skind,
deres ru skind, som et kradsebræt.
Jeg ved ikke hvorfor hajerne ikke bare drejer rundt
og spiser trevallerne. De flygter bare.
Trevallerne har ødelagt vores planer denne gang,
men rensestationen er klart
et godt sted at være. Jeg ved at hammerhajer
kommer hertil på et tidspunkt.
Fordi de er så fintfølende,
må vi væbne os med tålmodighed.
I løbet af de næste tre dage fortsætter vi med at dykke,
men hammerne er som fantomer.
I øjeblikket kommer de lige mod en,
og du tror, du har dem, og du tænker, "Ja!",
så drejer de væk og flygter og... "Øv, kom nu!"
Vi kan bare ikke greje det.
Og så på dag 9,
sker der noget, der sætter missionen på pause.
Vores producer ser en haj med et frygteligt ry,
den slags, der dræbte nogen her, for få år siden.
Tid til at komme væk, omgruppere, og komme på en ny sikkerhedsplan.
Vi var på vej op fra et dyk, og pludselig
var der to meget store tigerhajer, og det underlige var
at de var ovre ved den ø der,
og de var lige ved overfladen, helt op af klipperne.
Så jeg samler dronen, og flyver den derover,
og finder ud af, hvad der foregår.
Tigerhajer er de farligste hajer på Isla del Coco.
På verdensplan er det kun hvidhajen, der er farligere for mennesker.
Jeg finder ud af, hvad de laver, så vi kan fortsætte
med at dykke sikkert i området.
Der er vores tigerhaj.
Den driver bare rundt i kanalen
mellem den lille ø, Manuelita, og hovedøen Isla del Coco.
Dens rygfinne bryder overfladen. Det er fantastisk.
Hvis de er på overfladen, kan vi komme sikkert under dem,
og se hvad de laver.
Det ser pænt ildevarslende og mørkt ud lige nu.
Jeg er lidt nervøs for at hoppe i vandet med en tigerhaj.
Det er lyden af en sulaunge, der bliver fodret. Lyder pænt glad.
Over hele denne klippe, er der små bolde af plys,
små sulaunger.
Og man kan se forældrene, der har været ude at jage på havet,
vender hjem for at fodre dem.
Når de har chancen, spiser tigerhajer havfugle.
De patruljerer under redesteder.
Kan det være, hvad der sker her?
TIGERSMØGEN
Min plan er at hoppe i nær foden af klippen.
Jeg har en fejebåd sat her til at samle os op,
hvis strømmen tager os, og en nødevakueringsbåd her,
hvis der bliver problemer med tigerhajerne.
Vi skal hurtigt i og komme væk fra overfladen,
hvor tigerhajerne kunne forveksle os med føde.
Okay. Så er det nu.
Overflade til Bertie, overflade til Bertie. Kommunikationstjek.
Ja, Zubin, jeg hører dig. Kan du høre mig?
Tak, Bertie. Jeg hører dig klart og tydeligt.
Modtaget. Snakkes om lidt.
Første regel, når man leder efter tigerhajer,
er altid at kigge bag sig.
De elsker at snige sig op på ting.
Derfor drejer jeg hele tiden rundt og kigger mig over skulderen.
Lad os holde her.
Det er lidt uhyggeligt. Stor... lige her, lige her.
Tiger, tiger, tiger...
De store kan blive fem en halv meter.
Rimelig skræmmende. De er store, kraftfulde rovdyr.
De kan veje over 900 kg.
De er bare så store.
Se lige striberne. Det er derfra, de får deres navn.
Der er ikke meget, der ikke er på menuen for de her tigerhajer.
Fisk, skildpadder, døde hvaler.
Der er fundet nummerplader inde i maven på tigerhajer.
Tiger, tiger!
Hajerne må vente for foden af klippen
på en fugl, unge eller voksen, lander på overfladen og bang.
Det er ikke en fejl, fuglen kan lave to gange.
Tigerhajerne er virkelig kloge.
Det er den tredje vi har set, og de gør alle det samme.
Der er to tigerhajer lige her.
Jeg kan se, hvordan de opfører sig.
Når vi er i denne kanal, ved vi, at vi skal holde os dybt nede,
holde os fra overfladen, så vi ikke forveksles med en sula.
Som vi så på dronen, patruljerer tigerhajerne
lige ved overfladen, lige i brændingen.
Og jeg har ikke lyst til at være en af sulaerne deroppe.
Vi har lært at tænke som tigerhajer for at holde os udenfor fare.
Og kan vi tænke som hammerhajer, kan vi finde en kæmpe stime.
Jeg mødes med en mand, der har lært at tænke som en hammerhaj,
så han kan hjælpe redde dem.
Isla del Coco er et beskyttet reservat, men når de forlader sikkerhedszonen,
bliver de tilintetgjort af fiskerbåde.
I 15 år har forskeren Randall Arauz mærket dem
for at spore deres bevægelser over Stillehavet.
Og hvor de er, vil han beskytte.
Randall, hvad er planen?
Planen er at fastgøre et af disse tags på en haj.
Så, hvad... dette kommer ind i hajen.
Og så løsner dette sig.
Så ser vi forhåbentlig hajen svømme væk
med tagget bagved.
Har du en taktik for at snige dig op på en haj?
Det du gør er, at lede efter en rensestation.
Og husk på, disse hammerhajer er meget sky.
Enhver pludselig bevægelse og de bliver skræmt.
Vent på den kommer ind. Og når den er inde
ved rensestationen og bliver renset, så skyder vi.
Randall og hans team har mærket næsten 200 hammerhajer.
Han sporer den via et netværk af modtagere, som denne,
fordelt over det østlige tropiske Stillehav.
Jeg filmer, mens han prøver at tilføje endnu en til samlingen.
Og der er ingen tid at spilde.
Hajen har en krog i munden!
Det viser at hajerne svømmer udenfor det beskyttede område,
og der kommer de i kontakt med fiskegrej.
Halvdelen af bestanden er forsvundet fra Isla del Coco over de sidste 20 år.
På verdensplan er flossede hammerhajer kritisk truet.
De bliver jaget i udryddelsestruet grad.
Vi dræber mere en 100 millioner hajer hvert år for at skære deres finner af
og lave suppe af dem.
Fortsætter vi som hidtil, vil hajarter uddø.
Det samme vil økosystemerne under vand, der kræver hajer for at trives.
Hajerne, det øverste rovdyr, de holder det hele i balance.
At se Randall arbejde, får mig til at indse, at hans mission
kan være sidste chance for disse hammerhajer.
Helt magisk.
Hvert tag er endnu et skridt mod at hjælpe redningen af disse dyr.
Det er livsvigtigt, at hammerhajers ruter bliver forbudte for fiskerbåde.
Jeg er blevet så begejstret, at jeg er ved at løbe tør for ilt.
Jeg må hellere komme op til overfladen.
Randall ved, hvad det kræver at komme tæt på hammerhajer.
Jeg kan se, han kontrollerer sin vejrtrækning, for at holde boblerne
og lyden på et minimum.
Hans bevægelse er langsomme og rolige.
Han er nærmest usynlig, så han ikke forskrækker
disse supersensitive hajer.
Problemet med dykkerudstyret
er, at vi kan være så stille og gemte her i stenene, som vi vil,
men vi laver stadig mange bobler,
så... vi må komme op med en ny plan.
Indtil nu har vi brugt dykkerudstyr, som er hurtigt at få på
og rimelig sikkert, så det er vores "go-to" udstyr.
Men vi har også disse med: rebreathere.
De tager meget længere at sætte op, og gør du det forkert,
kan det være meget farligt.
Fordelen er at de ikke laver bobler.
Så det ser ud til, vi må skifte til dem,
hvis vi vil tættere på hajerne.
Man kan se alle bare er stille her til morgen.
For med normalt dykkerudstyr hvis du laver fejl,
er konsekvenserne ikke så slemme, men med rebreathere
er de alvorlige. Så vi har en del tjeklister
for at sikre at vi... vi gør det korrekt.
Vi skal bare tage det lidt mere seriøst.
Som sagt, alle tager det seriøst her til morgen.
Vores bedste mulighed er at tage tilbage til rensestationen.
-Ilt analyseret. -Ja.
Nogle få sidste tjek at gennemgå først.
Computer, elektronik. Tid tilbage...
Fire timer.
Stenene dernede ligner et godt sted at gemme sig,
så jeg tager ned blandt stenene,
slapper af, og ser om vi kan få hammerhajerne til at komme til os.
Med normalt dykkerudstyr får du ikke nok tid dernede.
Du får bare en lille forsmag.
De her er svære at opsætte,
men de er så gode at filme med.
Jeg kan sidde stille hernede i timer... i snigerposition!
Hvor end jeg kigger, udspiller der sig små dramaer.
Der er en lille jomfrufisk, der har sjove læber.
Det ligner, den har læbestift på, og den prikker bare til algerne.
Det kunne godt være nu.
Tid til at være musestille. Den kommer denne vej.
Det var vanvittigt! De her rebreathere har ændret det fuldstændigt.
Nu er jeg stille uden bobler...
de to ting, der før afslørede mig.
Så vi er næsten usynlige for dem.
For første gang er jeg tæt nok på til at se deres bevægelser og opførsel.
Den satte farten ned og rullede om på siden
og viste sin mave.
Næsten som en hund, der beder om at blive kløet.
Og så de små fanefisk, der kommer ud af revet
og begynder at småspise.
Hunnen der havde et stort ar lige over brystfinnen.
Det er fra parring.
Hanner kommer, og når de parrer sig,
bider de i deres brystfinne.
Og det er et godt tegn.
Man tror at hammerhajer samles i store stimer
for at finde en partner.
Arrene der er en ledetråd til, at store sammenkomster
nok forekommer her. Jeg har bare ikke set dem endnu.
De er derude i det dystre et sted.
Og vi har kun en dag med dykning tilbage til at finde dem.
Skal kunne se hajerne.
Det er vores sidste dag på Isla del Coco.
Vores sidste chance for at se om disse store stimer stadig findes.
Men som altid gør Isla del Coco det ikke nemt.
Se lige der!
Der er en kæmpe stime af skipjack-tun lige over os.
Det er som at se en stor fugleflok flyve henover.
Det har fået gang i hajerne.
Før drev de bare rundt, men nu svømmer de hurtigt.
Min adrenalin pumper løs!
Gad vide om det får hammerhajerne til at blive væk.
Kom nu. Tålmodighed.
Lad det hele falde til ro.
Åh du...
Det er så episk!
Der er for mange til at tælle, og de svømmer bare rundt.
De kæmpe stimer findes stadig.
Det her er, hvad der gør Isla del Coco speciel.
Der er ikke mange steder tilbage på planeten,
hvor du kan se så mange hajer sammen.
Men jeg vil ind blandt stimen for at se, hvad der sker.
Strømmen opbygges nu.
Okay. Så er det nu. Mod det uendelige univers!
De lader mig komme ind blandt dem!
Og nu kan jeg se, det bare er et stort roterende dansegulv.
Udefra kan du se hanner, de små hanner, smutte ind,
prøve at forføre de store hunner til parring.
Det her er begyndelsen på den næste generation.
Jeg har forestillet mig dette syn i hovedet i flere år,
men jeg troede ikke, vi ville få det at se i levende live.
Det er fuldendelsen på en livslang drøm.
Men hvis vi ikke stopper med at fange dem og beskytter dem,
når de forlader de sikre vande ved Isla del Coco, vil havets spøgelser
forsvinde...
for evigt.
OPDATERING...
Vi ved, hvor hajer migrerer nær Isla del Coco, og vi ved, de er jagtet
af fiskere, når de forlader de sikre områder.
Det gode er at disse områder snart blive større,
men det er måske for sent for hajen Randall mærkede i optagelserne.
Siden oktober 2020 bevægede hajen sig omkring Isla del Coco,
men i december forsvandt signalet.
Tekster af: Iben Lillelund