Etsimme vasarahaita, mutta saimme yllätyksen.
- Näetkö, Hugh? - Kyllä.
Tiikerihai ilmestyi.
Ensimmäinen sääntö on aina katsoa taaksesi.
Tiikerihai.
Tuo sytytti kaikki hait.
Nyt ne syöksähtelevät ympäriinsä.
Adrenaliinini on huipussaan.
Oletko valmis?
Olen Bertie. Eläinten kuvaaminen on työtäni.
Tuollaista ei näe joka päivä.
Ja otan työni vakavasti!
Yritän kuvata pingviinejä.
Myöhästyin!
Se oli aika lähellä.
Haluan kertoa villieläimistä nopeasti muuttuvassa maailmassa.
Tuo kuulosti isolta halkeamalta!
Nämä ovat seikkailuni.
Matkustan kotoani Englannista haiden täyttämään paratiisiin,
Costa Rican rannikolle.
Seuraava pysäkkimme on noin 600 km länteen.
Pieni piste keskellä Tyyntämerta: Kookossaari.
Olen hieman innoissani, koska se on paikka,
johon olen halunnut mennä todella pitkään.
Siellä on eniten haita maailmassa.
36 tunnin merellä olon jälkeen, olemme perillä!
Kookossaari on haimagneetti, se houkuttelee 14 eri lajia.
Paras haispektaakkeli täällä on vasarahait.
Ne kokoontuvat tänne valtavina parvina.
Mutta maailmanlaajuiset hai- ja rauskumäärät ovat vähenemässä.
70 prosenttia on hävinnyt 50 vuodessa.
Kookossaari on viimeisiä paikkoja, missä niitä on näin paljon.
Hait kilpailevat aikaa vastaan, ja niin minäkin.
Koska Kookossaari on merensuojelualue, minulla on vain 12 päivää -
aikaa löytää iso vasarahaiparvi yhdessä vaarallisimmissa vesissä,
missä sukeltaa.
Tästä tulee vaikeaa, mutta rakastan haasteita.
Kaikki valmiina? Sitten mennään.
Aina, kun menen uuteen paikkaan,
tykkään laittaa dronen ilmaan saadakseni kuvaa maasta.
Upeaa.
Kookossaari on vedenalaisen tulivuoren huippu,
joka purkaantui 2 miljoonaa vuotta sitten.
Kalliot sukeltavat tummiin vesiin -
yli kolmen kilometrin syvyyteen.
Kun voimakkaat virrat iskevät kiviseinämiin,
ruokaa nousee syvyydestä, mikä tekee Kookossaaresta haille vastustamattoman.
Mutta sukeltajille painajaisen.
Ennen kuin menen veteen, tarvitsen suunnitelman.
Tämä on kotimme seuraavien viikkojen ajan:
Sharkwater.
Se on 40 metriä pitkä hain tutkimusalus,
jolla on kaikki ruokamme, laitteet ja lääketieteelliset varusteet,
jotta kuvausryhmämme, sukeltajat ja tutkijat säilyvät hengissä.
Olemme kaukana kotoa, joten alus on elinehtomme.
Minulla on mukanani huipputiimi.
Tulimme kuvaamaan haita.
Hugh on tehnyt vedenalaisia videoita melkein 30 vuotta.
Hänen työnsä on pitää sukeltajat hengissä.
Kadonneet sukeltajat. Ihmisiä katoaa täällä.
Virrat ovat hurjia.
Cristiano on ollut legendaarinen turvasukeltaja täällä jo vuosikymmeniä.
Älä ikinä sukella yksin.
Kun olemme valmiita nousemaan pinnalle, nousemme kaikki yhdessä.
Olemme omillamme.
Jos tulee tapaturma, se tietää suuria ongelmia.
Hughin mukaan pelkkiä huonoja uutisia.
Ei, meidän on vain oltava järkeviä.
Otamme aikuisia mukaan kuvauksiin, koska he huolehtivat meistä.
On myös varmistettava, että laitteemme ovat hyvässä kunnossa.
Virheisiin ei ole varaa näissä epäilyttävissä vesissä.
Aloitamme perussukeltamisesta. Valmistelu on nopeaa -
ja minulla on erityinen kasvomaski,
joten valitettavasti minut näkee ja kuulee koko ajan.
Valmiina.
Sharkwater on ankkuroituna tänne, suojaisaan lahteen.
KOOKOSSAAREN KANSALLISPUISTO
Matkustamme vedenalaisen vuoren huipulle,
noin 1,5 km pääsaaresta. Tänne.
Kutsun sitä Vesivuoreksi. Se tunnetaan vasarahaiden pääpaikkana.
Katsotaan, löydämmekö haita.
Virta vie mukanaan. Tuskin potkin.
Menemme vain mukana.
Virta sai minusta otteen.
Menen vain yhteen suuntaan. En ui sitä vastaan.
Rosoisia kiviä, piikikkäitä merisiilejä. Tämä on vedenalainen miinakenttä!
Ja minua heitellään ympäriinsä.
Jos osun riuttaan, se repii märkäpukuni.
En halua koskea mereneläviin myöskään.
On mahdotonta kontrolloida, mihin olen menossa -
ja mitä kamerani tekee. Jos se hajoaa, olen isoissa ongelmissa.
Voin ajautua pois. Seuraava pysäkki: Filippiinit.
Jos tulen pintaan vain 15 km veneestä, turvatiimi ei ikinä huomaa minua.
Olisin poissa.
Tämä on ollut silmiä avaavaa.
Tarvitsemme toisen lähestymistavan.
Ensimmäiseksi sukellukseksi virrat olivat mahdottomia,
joten lähdemme Vesivuorelta ja kierrämme -
toiselle puolelle saarta.
Vau, nuo vesiputoukset ovat uskomattomia.
Ymmärrän, miksi merirosvot tulivat Kookossaarelle saakka -
hakemaan makeaa vettä ja piilottamaan aarteensa.
Tällä puolella saarta on mannerrinne.
Kielekkeen reuna, joka sukeltaa lähes 3,5 kilometrin syvyyteen.
Siellä olemme paremmin suojassa virroilta.
Täällä on nyt paljon rauhallisempaa.
Mutta jotain outoa tapahtuu.
Näyttää oudolta aavikon lämpösumulta.
On vaikea uskoa, että olen samassa valtameressä.
Luulin, etten saa kameraa tarkennettua,
mutta tajusin nyt, ettei se johdu minusta vaan termokliinista.
Se syntyy merivirtojen osuessa saaren seinämiin -
pakottaen syvänteen kylmän veden kohti pintaa,
missä se osuu lämpimämpään veteen luoden tämän oudon hohtavan efektin.
Se on äärimmäisin, mitä olen ikinä nähnyt.
Ja se saattaa työntää hait ylös syvyyksistä.
Katsokaa, ensimmäinen vasarahai!
Hullua.
Nämä ovat olleet pakkomielteeni lapsesta saakka.
Ne ovat niin eriskummallisia.
Näyttävät tosielämän alieneilta.
On hienoa kuvata haita -
termokliinin, sumun läpi.
En tosin saa hyvää kuvaa. Se on liian vääristynyttä.
Termokliini näyttää hävinneen.
Mutta niin ovat vasarahaitkin.
Ne ovat kuin aaveita.
Ainakin saimme kiehtovan pikkumaistiaisen -
siitä, mitä voimme nähdä.
Hienoa olla niiden lähellä.
Se ei ole pelottavaa. Vain kunnioitusta herättävää.
Meidän pitää jatkaa etsintöjä.
Kaksi sijaintia. Rajalliset tulokset.
Meillä on vielä aikaa, mutta toistaiseksi monikaan juttu ei toimi.
Vaihdamme jälleen paikkaa ja jatkamme etsintöjä.
Dronestakaan ei ole apua;
hait ovat liian syvällä näkyäkseen pinnalta.
Kutiava nenä ei myöskään auta.
Kun molemmat kädet ovat käytössä...
Kiitos.
...tarvitsee pientä avustusta.
Nenässäni oli kärpänen.
Täällä saattaa olla jotain.
Menen parempaan asentoon.
Tuo on ryhävalas.
Tuolla on poikanen. Emo ja poikanen.
Se on hyvin suloinen! Niin pieni.
Sen edessä on delfiinejä.
Ryhävalasnaaras ja poikanen, delfiini etunenässä.
Mahtavaa.
Täällä niin helposti harhautuu.
On viides päivä ja matkamme on puolivälissä.
Olemme nähneet vain yksittäisiä vasarahaita.
On toinenkin keino löytää haita Kookossaarella.
Jokaisella sukelluksella olen etsinyt erästä pientä kalaa,
joka voi joskus olla merkki haiden läheisyydestä.
Se puhdistaa hait loisista -
ja pitää ne terveenä.
Jos löydämme nämä kalat, voimme löytää hait.
Katsotaan tämän pienen harjanteen takaa.
Siinä ne ovat!
Kauniita pieniä keltaisia välskärikaloja.
Ne muodostavat riutalle siivousaseman.
Asema on vain muutaman metrin kokoinen -
ja kaikenlaiset kalat tulevat -
poistattamaan loisensa.
Tuolla on sateenkaariharppoja.
Välskärit ovat ihanan hellävaraisia!
Hei, puhdistatko sinä minut?
Katsokaa näitä tyyppejä.
Nämä ovat sysihaita.
Ne ovat tanakoita.
Niitä on neljä, viisi, kuusi, seitsemän.
Hei kaveri!
Ne ovat enemmän kiinnostuneita minusta kuin puhdistautumisesta tänään.
Ne ovat röyhkeitä ja uteliaita, tarkistavat meidät.
Se on niiden juttu.
Upeita eläimiä.
Katso, vasarahai!
Tuo vasara on todella tunnistettava.
Uskomatonta vihdoinkin nähdä se kunnolla kirkkaassa vedessä.
Niitä kutsutaan kampavasarahaiksi. Vasara ei ole edestä tasainen.
Siinä on pyöristetyt kampasimpukan muodot.
Upea vasaramuoto auttaa parantamaan aisteja.
Niiden silmät ovat kauempana toisistaan,
joten niiden näkökenttä on 360 astetta.
Tämä on yksi kymmenestä vasarahailajista koko maailmassa.
Odotetaan tässä ja katsotaan, tulevatko ne lähemmäksi.
Ne kääntyvät pois viime hetkellä.
Vasarahailla on ylimääräinen aisti, tosielämän supervoima,
koska ne voivat aistia sähkön.
Kaikki hait kykenevät siihen, mutta vasarahait ovat erityisen herkkiä.
Kuten niiden muitakin aisteja,
leveä pää parantaa sähkön aistimista.
Kun liikutamme lihasta, jännitämme kättä tai sydämemme lyö,
se tuottaa sähkökentän, jonka hait voivat havaita.
Vasarahai on tuolla hiekalla.
Tosi hyvä niille saaliin havaitsemisen kannalta.
Mutta hankalaa meille, koska lähelle pääseminen -
on vaikeaa.
Vasarahait -
ovat lähteneet pois siivousasemalta -
syvään mereen.
Virta ei ole ylivoimainen.
Tuolla ne ovat.
Tuo on hienoa!
Tämä on hullua.
Nämä ovat siniraitapiikkimakrilleja.
Englanniksi niitä kutsutaan "isosilmä-Jaakoiksi".
Valtavat silmät johtuvat siitä, että ne ovat yösyöjiä.
Ne saalistavat yksin öisin pieniä kaloja.
Päivisin ne kokoontuvat parviksi -
suojautuakseen saalistajiltaan.
Ongelma on, ettei se suojele niitä ihmisiltä,
maailman vaarallisimmalta saalistajalta.
Niitä on niin monta!
Kun näkee näin monta niitä yhdessä, tuntuu kuin menisi aikakoneeseen -
ja näkisi, millaisia valtameremme olivat ennen.
Tuolta ne tulevat!
Tämä on todiste, että suojelualueet toimivat.
Vasarahai!
Kun hai tulee lähelle, makrillit käyttävät sen ihoa,
karheana raapimapuuna.
En tiedä, mikseivät hait vain käänny ympäri -
ja syö makrilleja. Hait vain uivat pois.
Makrillit sekoittivat suunnitelmamme tällä kertaa,
mutta siivousasema on ehdottomasti -
hyvä paikka olla. Tiedän, että vasarahait -
tulevat tänne lopulta.
Mutta ne ovat hyvin herkkiä.
Meidän pitää vain olla kärsivällisiä.
Kolmen päivän ajan jatkamme sukeltamista,
mutta vasarahait ovat kuin haamuja.
Kun ne tulevat kohti,
sitä ajattelee saaneensa ne.
Sitten ne kääntyvät ja uivat pois.
Emme vain näytä pystyvän purkamaan sitä.
Sitten yhdeksäntenä päivänä,
tapahtuu jotain, joka pysäyttää tehtävämme raiteilleen.
Tuottajamme James huomaa hain, jolla on pelottava maine.
Hai tappoi jonkun juuri täällä, vain muutama vuosi sitten.
Aika nousta pintaan, järjestäytyä ja luoda uusi turvallisuussuunnitelma.
Tulimme juuri ylös sukellukselta ja yhtäkkiä -
havaitsimme kaksi hyvin isoa tiikerihaita. Outoa oli,
että ne olivat tuon saaren lähellä -
ja aivan pinnalla, kallion vieressä.
Laitan dronen kasaan ja lennätän sen tuonne,
nähdäkseni, mitä siellä tapahtuu.
Tiikerihait ovat tappavin hailaji Kookossaarella.
Ja maailmanlaajuisesti vain valkohai on vaarallisempi ihmisille.
Selvitämme, mitä ne tekevät, jotta voimme -
jatkaa turvallista sukeltamista tällä alueella.
Tuolla on tiikerihaimme.
Se vain risteilee tuossa kanavassa -
pienen Manuelita-saaren ja Kookossaaren välissä.
Sen selkäevä murtaa pintaa. Tuo on upeaa.
Jos ne ovat noin pinnalla, voimme mennä turvallisesti alapuolelle -
ja nähdä, mitä ne aikovat.
Näyttää aika pahaenteiseltä ja synkältä nyt.
Olen hieman hermostunut menemään veteen tiikerihain kanssa.
Tuo on pienen naamiosuulan poikasen ääni. Sitä ruokitaan. Kuulostaa iloiselta.
Ympäri kalliota, on pieniä valkoisia pörröisiä palloja,
pieniä naamiosuulia.
Vanhemmat, jotka ovat viettäneet päivän merellä saalistaen,
palaavat nyt ruokkimaan poikasia.
Tilaisuuden tullen tiikerihait syövät merilintuja.
Ne jopa partioivat pesäpaikkojen alla.
Voisiko tämä olla sitä?
TIIKERIKUJA
Suunnitelmani on sukeltaa lähelle tämän kallion pohjaa.
Täällä on kumivene, joka tulee hakemaan meidät,
jos virrat vievät meidät. Ja hätäevakuointivene on täällä,
jos joudumme tiikerihaiden kanssa ongelmiin.
On päästävä veteen nopeasti ja pois pinnalta,
missä meitä voidaan luulla ruuaksi.
Sitten mennään.
Pinta Bertielle, Pinta Bertielle. Viestinnän tarkistus.
Zubin, kuulen sinut. Kuuletko minut?
Kiitos, Bertie. Kuulen hyvin.
Kuitti. Jutellaan kohta.
Ensimmäinen sääntö tiikerihaiden etsinnässä -
on aina katsoa taaksesi.
Ne tykkäävät hiipiä takaa päin.
Siksi pyörin ympyrää, tarkistan selustani.
Odotetaan täällä.
Tämä on aika pelottavaa. Iso, täällä.
Tiikerihai, tiikerihai.
Isot voivat olla viisimetrisiä.
Aika pelottavaa. Ne ovat isoja, voimakkaita saalistajia.
Ne voivat kasvaa 1000-kiloisiksi.
Ne ovat valtavia.
Katsokaa noita raitoja. Niistä ne saavat nimensä.
Ei ole paljoa, joka ei kuulu tiikerihaiden ruokalistalle.
Kalat, kilpikonnat, valaan ruhot.
Tiikerihaiden vatsasta on löytynyt rekisterikilpiäkin.
Tiikerihai!
Nämä hait varmasti vain odottelevat aivan kallion juurella,
mitä vain lintuja, poikasia tai aikuisia, jotka laskeutuvat veteen ja sitten pum.
Sitä virhettä lintu ei voi tehdä kahdesti.
Tiikerihait ovat fiksuja.
Tuo on kolmas, jonka olemme nähneet, ja kaikki tekevät samoin.
Tuossa on kaksi tiikerihaita.
Näen, kuinka nämä tiikerihait käyttäytyvät.
Aina kun olemme tässä kanavassa, tiedämme, että on pysyttävä syvällä,
poissa pinnalta, jotta tiikerihait eivät luule meitä naamiosuuliksi.
Juuri kuten näimme dronella, tiikerihait partioivat -
aivan pinnalla, tyrskyvyöhykkeellä.
En haluaisi olla yksi noista ylhäällä olevista naamiosulista.
Olemme oppineet ajattelemaan kuin tiikerihait, pysyäksemme turvassa.
Ja jos voimme ajatella kuin vasarahait, voimme löytää suuren parven.
Tapaan miehen, joka on jo oppinut ajattelemaan kuin vasarahai,
jotta voi suojella niitä.
Kookossaari on suojelualuetta, mutta kun ne lähtevät turva-alueelta,
kalastusveneet tuhoavat niitä.
15 vuoden ajan, tutkija Randall Arauz on merkinnyt niitä tunnisteella,
seuratakseen niiden liikkeitä halki Tyynenmeren.
Hän haluaa suojella vasarahaiden elinalueet.
Randall, mikä on suunnitelma?
Suunnitelma on kiinnittää yksi tällainen tunniste haihin.
Tämä menee hain sisälle.
Ja tämä irtoaa.
Joten toivottavasti näemme hain uivan pois -
tunniste perässä heiluen.
Onko mitään taktiikkaa haiden luokse hiipimisessä?
Pitää etsiä siivousasema.
Muista, vasarahait ovat hyvin säikkyjä.
Mikä vain äkillinen liike säikäyttää ne.
Odotamme, kunnes se on -
siivousasemassa, putsauksessa, silloin laukaisemme.
Randall tiimeineen on merkinnyt lähes 200 vasarahaita.
Hän seuraa niitä tällaisten vastaanottimien avulla.
Niitä on laajalti trooppisen itäisen Tyynenmeren alueella.
Kuvaan häntä, kun hän yrittää lisätä yhden lisää lukuihinsa.
Eikä aikaa ole hukattavaksi.
Tuolla hailla on koukku suussa!
Se osoittaa, että nämä hait vaeltavat suoja-alueen ulkopuolelle -
ja joutuvat kosketuksiin kalastusvälineiden kanssa.
Viimeisen 20 vuoden aikana, noin puolet Kookossaarten kannasta on hävinnyt.
Maailmanlaajuisesti kampavasarahait ovat äärimmäisen uhanalaisia.
Niitä kalastetaan sukupuuttoon.
Tapamme yli 100 miljoonaa haita joka vuosi, leikataksemme evät irti -
ja laittaaksemme ne keittoon.
Jos jatkamme samalla tavalla, hailajit kuolevat sukupuuttoon.
Nämä vedenalaiset ekosysteemit tarvitsevat haita kukoistaakseen.
Hait, huippusaalistajina, pitävät tämän kaiken tasapainossa.
Nähdessäni Randallin työssään, tajuan, että tehtävänsä -
saattaa olla vasarahaiden viimeinen mahdollisuus.
Todellista taituruutta.
Jokainen merkintä on uusi askel näiden upeiden eläinten pelastamiseksi.
On elintärkeää, että vasarahaiden reitit kielletään kalastusveneiltä.
Innostuin niin paljon, että minulta loppuu pian happi.
Parasta nousta pintaan.
Randall tietää, miten vasarahaiden lähelle pääsee.
Hän kontrolloi hengitystään pitääkseen kuplat -
ja äänen minimissä.
Ja hänen liikkeensä ovat hitaita ja tasaisia.
Hän on tehnyt itsensä melkein näkymättömäksi, jotta hän ei pelästytä -
näitä hyvin herkkiä haita.
Sukellusjärjestelmän ongelma on,
että vaikka olemme paikoillamme ja piilossa kivien takana,
teemme silti kuplia.
Luulen, että tarvitsemme toisen suunnitelman.
Olemme käyttäneet laitesukellusta, jonka valmistelu on nopeaa.
Se on melko turvallista, kuten vakiolaitteistommekin.
Mutta toimme myös nämä: hapenkierrättimet.
Niiden asentaminen kestää ja jos ne laitetaan väärin,
se voi olla vaarallista.
Hyvä puoli on, ettei niistä synny kuplia.
Meidän pitää vaihtaa näihin,
jos haluamme päästä lähemmäksi haita.
Kaikki ovat menneet hiljaisiksi tänään.
Koska normaalilla laitteistolla, jos mokaat asennuksen,
seuraukset eivät ole niin pahat. Hapenkierrättimillä -
ne ovat vakavat. Meillä on siis paljon tarkistuslistoja -
varmistaaksemme, että teemme oikein.
On vain otettava vähän vakavammin.
Kuten sanoin, kaikki ottavat tämän todella vakavasti tänään.
Mielestäni paras mahdollisuutemme on palata takaisin siivousasemalle.
- Happi analysoitu. - Kyllä.
Vain muutama viimeinen tarkistus vielä.
Tietokone, elektroniikka. Imeytymisaikaa jäljellä.
Neljä tuntia.
Nuo kivet näyttävät hyvältä piilopaikalta,
joten menen kivien sekaan,
rentoudun ja katson, josko saisimme vasarahait tulemaan luoksemme.
Normaalilla sukelluslaitteistolla ei ole aikaa olla täällä.
Saat vain pieniä tilannekuvia.
Nämä ovat hankalia asentaa,
mutta todella hyviä kuvaamiseen.
Voin istua täällä tunteja salamyhkäisenä!
Kaikkialla on pieniä näytelmiä.
Tuolla on pieni neitokala, jolla on hauskat huulet.
Näyttää kuin olisi huulipunaa ja se vain nokkii leviä.
Aika alkaa tositoimiin.
On oltava todella hiljaa. Se tulee tähän suuntaan.
Tuo oli hullua! Nämä hapenkierrättimet muuttivat kaiken.
Nyt pysyn paikallani, ilman kuplia.
Kaksi asiaa, joista olen aiemmin paljastunut.
Nyt olemme lähes näkymättömiä.
Ensimmäistä kertaa olen tarpeeksi lähellä nähdäkseni, kuinka ne käyttäytyvät.
Se hidasti ja pyörähti sivulleen -
paljastaen vatsansa.
Melkein kuin koira pyytäisi rapsutuksia.
Ja pienet välskärikalat tulevat kiirehtien riutalta -
ja alkavat nyppimään.
Naaraalla oli iso arpi juuri rintaevän yläpuolella.
Se on parittelusta.
Paritellessaan urokset -
purevat rintaeviä.
Ja tämä on hyvä merkki.
On ajateltu, että hait saapuvat näihin parviin -
löytääkseen parin.
Nuo arvet ovat vihje, että suuret kokoontumiset -
ovat luultavasti täällä. En vain ole vielä nähnyt niitä.
Ne ovat jossain tuolla pimeydessä.
Ja meillä on vain yksi sukelluspäivä aikaa saada tämä purkkiin.
Pitää nähdä hait.
On viimeinen päivämme Kookossaarella.
Viimeinen mahdollisuutemme selvittää, onko jättiparvia vielä olemassa.
Mutta tapansa mukaan Kookossaari ei tee tätä helpoksi.
Katso tuonne ylös!
Valtava boniittiparvi syöksyy eteenpäin yläpuolellamme.
Kuin katsoisi suuren lintuparven porhaltavan yli.
Ja se antoi potkua haille.
Aiemmin ne vain liukuivat ohi, mutta nyt ne syöksähtelevät ympäriinsä.
Adrenaliinini on huipussaan!
Häiritsevätköhän ne vasarahaita?
No niin. Kärsivällisyyttä.
Annetaan rauhoittua.
Voi luoja.
Tämä on eeppistä!
On liian monta laskettavaksi ja ne vain pyörivät ympäriinsä.
Jättiparvet ovat edelleen olemassa.
Tämä tekee Kookossaaresta erityisen.
Planeetalla ei ole montaa paikkaa jäljellä,
missä voi nähdä näin monta haita yhdessä.
Haluan mennä parven sekaan nähdäkseni, mitä siellä tapahtuu.
Virta alkaa voimistua.
Sitten mennään. Kohti ääretöntä ja sen yli!
Ne päästävät minut joukkoonsa!
Tämä on kuin suuri pyörivä tanssilattia.
Ulkopuolella on pienempiä uroksia, jotka hyökkäilevät parven sisään -
yrittäen houkutella isoja naaraita pois parittelemaan.
Tämä tässä on seuraavan sukupolven alku.
Olen vuosia kuvitellut tämän näkymän päässäni,
mutta en uskonut, että todella saamme nähdä sen.
Se on elinikäisen kunnianhimon päätös.
Mutta jos emme lopeta haiden kalastusta ja suojele niitä,
kun ne lähtevät saaren turvallisilta vesiltä, nämä meren aaveet -
katoavat -
lopullisesti.
PÄIVITYS
Tiedämme, minne hait vaeltavat lähellä Kookossaarta, ja että kalastusalukset -
väijyvät niitä, kun ne lähtevät suojelualueelta.
Hyvä uutinen on, että nuo alueet ovat suurentumassa,
mutta se saattaa tulla liian myöhään sille haille, jonka Randall merkitsi.
Lokakuusta 2020 asti hai liikkui ympäri Kookossaarta,
mutta joulukuussa signaali sammui.
Tekstitys: Senni Hurskainen