Vi leter etter hammerhaier, men har fått en overraskelse.
-Kan du se det, Hugh? -Ja.
En tigerhai har dukket opp.
Den første regelen er alltid å se bak deg.
Tigerhai.
Den har virkelig hisset opp haiene.
Nå bare farer de rundt.
Adrenalinet pumper.
Er du klar?
Jeg er Bertie. Jobben min er å filme dyr.
En jakt du sjelden ser.
Jeg tar jobben veldig alvorlig.
Se, jeg prøver å filme pingviner.
Jeg gikk glipp av det!
Det var nære på.
Jeg vil fortelle villmarkshistorier i en verden i rask forandring.
Det hørtes ut som en stor sprekk!
Dette er eventyrene mine.
Jeg drar fra hjemmet mitt i England til et haifylt paradis,
utenfor kysten til Costa Rica.
Neste stopp er ca. 550 km lenger vest.
En liten prikk midt i Stillehavet: Kokosøyen.
Jeg er litt spent fordi det er et sted
jeg har ønsket å dra veldig lenge.
Det mest haifylte stedet i verden.
Etter 36 timer til sjøs er vi endelig fremme!
Kokos er en haimagnet som tiltrekker seg 14 ulike arter.
Den mest spektakulære er hammerhaien.
De samler seg her i enorme stimer.
Men nå som verdens bestand av haier og rokker faller…
Sytti prosent har forsvunnet på bare 50 år.
Kokos er et av de siste stedene der de fins i slike mengder.
Haier er i et kappløp mot tiden, og det er jeg også.
Siden Kokos er et havreservat, har jeg bare tolv dager
til å finne en enorm stim hammerhaier i noen av de farligste sjøene
i verden å dykke i.
Det blir vanskelig, men jeg elsker en utfordring.
Er alle klare? Sett i gang.
Så når jeg drar til et nytt sted,
liker jeg å slenge opp dronen for å få oversikt.
Det er utrolig.
Så Kokos er toppen til en enorm undersjøisk vulkan
som hadde utbrudd for to millioner å siden.
Klippene her stuper ned i det mørke vannet,
mer enn tre kilometer nede…
Når kraftige strømmer slår mot disse klippene,
presser de mat opp fra dypet og gjør Kokos uimotståelig for haier…
…men til et mareritt for dykkere.
Før jeg dykker, må jeg ha en plan.
Dette er hjemmet vårt de neste par ukene:
"Sharkwater".
Hun er et haiforskningsfartøy på 130 fot
som har all maten, utstyret og det medisinske materiellet
som trengs for å holde filmmannskapet, dykkere og forskere i live.
Vi er langt hjemmefra, så hun er en livredder.
For å hjelpe meg med oppdraget har jeg med meg et episk team.
Vi skal filme haier.
Hugh har laget undervannsfilmer i nesten 30 år.
Jobben hans er å holde dykkere i live.
Savnede dykkere. Folk som blir drevet av gårde.
Strømmene her er sterke.
Cristiano har vært en legendarisk sikkerhetsdykker her i to tiår.
Aldri dykk alene.
Når vi er klare til å komme opp, kommer vi opp sammen.
Vi er her alene.
En ulykke vil gi oss store vanskeligheter.
Det Hugh sier, er at alt er ille.
Nei, vi må være fornuftige!
Vi tar med voksne på filmopptak, så de kan passe på oss.
Vi må også påse at utstyret vårt virker optimalt.
Vi kan ikke tillate oss å gjøre feil i slike skumle farvann.
Vi begynner med grunnleggende scuba. Det er raskt å sette opp.
Jeg har en egen maske
så dessverre slipper dere ikke å se og høre meg hele tiden.
Klar til dyst.
"Sharkwater" har ankret opp her i denne lune bukten.
KOKOSØYEN NASJONALPARK
Vi skal reise til toppen av et undersjøisk fjell,
omtrent halvannen kilometer fra fastlandet. Her.
Jeg kaller det "Sjøfjell". Det er et velkjent sted for hammerhaier.
Greit, la oss se om vi finner noen haier.
Du kan se at strømmen pulserer. Jeg sparker knapt.
Vi bare farer av gårde.
Denne strømmen… har et fast grep om meg.
Jeg driver bare i én retning, jeg svømmer ikke mot dette.
Skarpe steiner, taggete sjøpiggsvin… Det er et undersjøisk minefelt!
Jeg bare slås omkring.
Hvis jeg treffer revet, vil den skjære opp våtdrakten.
Jeg vil ikke ta på sjølivet heller.
Det er umulig å kontrollere hvor jeg driver…
…og hva kameraet mitt gjør. Hvis det blir knust, har jeg problemer.
Jeg kan bli feid vekk. Neste stopp er Filippinene.
Hvis jeg kommer opp bare 15 meter fra båten, kan ikke teamet seg meg.
Da forsvinner jeg.
Dette har vært en skikkelig vekker.
Jeg tror vi må bytte metode.
Under det første dykket var den strømmen umulig.
Så vi forlater "Sjøfjell" og drar rundt til den andre siden av øyen.
Den fossen er utrolig.
Du forstår hvorfor sjørøvere kom hele veien til Kokos
for å hente ferskvann og gjemme skattene sine.
På denne siden av øyen er det et stup.
Det er en klippe som stuper nesten 3 km ned mot havbunnen.
Her kan vi få bedre beskyttelse fra strømmen.
Det er roligere her for øyeblikket.
Men det er noe rart som skjer.
Det ser ut som en rar luftspeiling.
Det er vanskelig å tro at jeg er i det samme havet.
Jeg tenkte at jeg ikke klarte å fokusere med kameraet i dag,
men heldigvis har jeg innsett at det ikke er meg, det er termoklin.
Det skjer fordi havstrømmene slår mot de dype sidene
til Kokos, og tvinger opp kaldt vann fra dypet
der det treffer varmere vann og forårsaker denne skimreeffekten.
Det er den mest ekstreme jeg har sett.
Den kan skyve haiene opp fra dypet.
Å, se! Vår første hammerhai!
Det var sprøtt.
Jeg har vært besatt av dem siden jeg var liten.
De er bare så rare.
De ser ut som ekte romvesener.
Det ser så kult ut å filme haier gjennom termoklinen, gjennom speilingen.
Dessverre får jeg ikke sett det skikkelig. Det er for lite fokus.
Det ser ut som termoklinen kan ha forsvunnet.
Men hammerhaiene har også forsvunnet.
De er som spøkelser.
Jeg antar at det har gitt oss en fristende smakebit på det vi kan få se.
Så kult å være nær dem.
Å, det er ikke skummelt. Det er overveldende.
Vi må fortsette å lete.
To steder, begrensede resultater.
Vi har fortsatt tid, men så langt er det ikke mye som virker.
Så vi flytter oss igjen og fortsetter søket.
Selv ikke dronen hjelper.
Haiene er for dypt nede til å ses fra overflaten.
At det klør i nesen, hjelper heller ikke.
Når begge hender er opptatt…
Takk.
…trenger du litt ekstra hjelp.
En flue på nesen.
Vent, vi har kanskje noe her.
Bare finn en bedre posisjon.
Det er en knølhval.
Det er en kalv, en mor og kalv.
Å, den er så søt! Bitte liten.
Det er en delfin foran den.
En knølhvalku med kalv og delfiner foran dem.
Å, det er utrolig.
Så lett å distraheres her.
Det dag fem, og vi har nesten brukt halvparten av tiden vår.
Vi har knapt sett hammerhaien, og hvert fall ingen stim.
Det er enda et triks for å finne haier her på Kokos.
Under hvert dykk er jeg på utkikk etter en liten fisk
som noen ganger er et tegn på at haier er i nærheten.
Den rengjør hvert fall haiene, napper av parasitter for å holde dem sunne.
Finner vi disse fiskene, kan vi finne haiene.
La oss se på den andre siden av kneiken her.
Der er de!
Jeg ser disse vakre, små, gule barberfiskene.
Over revet har de satt opp en rensestasjon.
Stasjonen er bare en meter bred.
Alle typer fisk kommer innom for å bli kvitt parasitter.
Se, en regnbuemakrell.
Jeg liker hvor skånsomme barberfiskene er!
Vil dere rengjøre meg?
Se på disse karene.
Dette er galapagoshaier.
De er litt lubne.
Det er fire eller fem… seks, sju.
Hei, kompis!
De er mer interessert i meg enn i å bli gjort rene i dag.
De er modige og nysgjerrige og ser hvem vi er.
De gjør bare sitt.
Utrolige dyr.
Se, hammerhai!
Den hammeren er lett å gjenkjenne.
Det er utrolig å endelig få se skikkelig gjennom klart vann.
Den kalles skjellhammerhai. Fronten på hammeren er ikke flat.
Den har en avrundet skjellfasong.
Den utrolige formen på hammeren hjelper å spre sansene deres.
Den flytter øynene deres lengre fra hverandre
så de kan se 360 grader rundt seg.
De er en av bare ti hammerhaiarter i verden.
La oss sitter her og se om de kommer nærmere.
De bare snur seg vekk i siste øyeblikk.
Hammerhai har en ekstra-sans, en skikkelig superkraft:
De kan føle elektrisitet.
Alle haier kan det, men hammerhaier virker særlig sensitive.
Akkurat som med de andre sansene deres,
sprer det brede hodet elektroreseptorene lenger ut.
Når vi beveger en muskel, spenner armen, eller hjertet slår,
skaper det et elektrisk felt de kan merke.
Det er en hammerhai nede i sanden der.
Det hjelper dem oppdage bytte i mørket.
Men det er vanskelig for oss. Å komme nær dem vil bli en utfordring.
Det ser ut som hammerhaiene
har dratt videre fra rengjøringsstasjonen og ut dit inn i det blå.
Strømmen virker håndterbar…
Der er de.
Det er så kult!
Dette er sprøtt.
Dette er storøyet caranx.
Du får ikke premie for å gjette hvorfor de kalles storøyet caranx.
Det enorme øyet. Det er fordi de spiser jakter om natten.
Om natten jakter de alene på små fisker.
De samler seg i disse stimene på dagtid
for beskyttelse fra rovdyr.
Problemet er at det ikke beskytter dem fra mennesker,
det farligste rovdyret på planeten.
Det er så mange!
Å se så mange av dem samle seg er som å gå inn i en tidsmaskin
og se hvordan havene våre pleide å se ut.
Her kommer de!
Dette beviser at å verne områder virker.
Hammerhai!
Hver gang en hai kommer, bruker fiskene huden dens,
den ru huden, som en kløstav.
Jeg vet ikke hvorfor haien ikke snur seg
og spiser fisken. De bare stikker av.
Disse fiskene har ha ødelagt planene våre,
men rengjøringsstasjonen er absolutt
et fint sted å henge. Jeg vet at hammerhaiene
ender opp her til slutt.
Selv om de er så sensitive,
tror jeg vi bare får være tålmodige.
De neste tre dagene fortsatte vi å dykke,
men hammerhaiene er som fantomer.
Et øyeblikk kommer de rett mot deg,
og du tenker du har dem.
Så snur de seg og drar, og: "Kom igjen!"
Vi klarer bare ikke å få det til.
Så, på den niende dagen,
skjer det noe som stopper oss.
Produsent Jams ser en hai med et fryktelig omdømme.
Samme type hai som drepte noen her for et par år siden.
På tide å komme seg ut, samle oss og finne en ny sikkerhetsplan.
Vi kom opp fra et dykk, og plutselig
var det to svære tigerhaier her. Det som var rart,
var at de var ved den øyen der.
De lå rett i overflaten rett mot klippen.
Jeg setter dronen sammen og skal fly den bort dit
for å se hva som skjer.
Tigerhaier er de farligste haiene ved Kokos.
I hele verden er bare hvithaien farligere for mennesket.
Jeg vil finne ut hva de gjør, så vi kan fortsette å dykke i området.
Der er tigerhaien.
Den bare svømmer rolig i kanalen
mellom holmen Manuelita og den større Kokosøyen.
Ryggfinnen bryter overflaten. Det er utrolig.
Hvis de er på overflaten, kan vi trygt komme os under dem
og se hva de holder på med.
Den ser ganske skummel og gretten ut.
Jeg er vel litt nervøs for å være i vannet med en tigerhai.
Det er lyden av en sulekylling som mates. Det høres ut som den liker det.
Over hele klippen er det små, hvite dunballer, små sulekyllinger.
Du kan se hvordan foreldrene, som har brukt dagen til å jakte på sjøen,
nå er tilbake for å mate dem.
Når de får sjansen, spiser tigerhaien gjerne sjøfugl.
De patruljerer under hekkestedene deres.
Kan det være det som skjer her?
TIGERSMUG
Planen er å hoppe uti nær bunnen av denne klippen.
Jeg har satt opp en støttebåt her til å hente oss
hvis strømmen tar oss, og en nødevakueringsbåt her
hvis vi får problemer med tigerhaiene.
Vi må komme oss uti raskt og vekk fra overflaten
der tigerhaiene kan tro vi er mat.
Ok, vi setter i gang.
Overflaten til Bertie. Kommunikasjonssjekk.
Ja, Zubin, jeg hører deg. Hører du meg?
Takk, Bertie. Jeg hører deg tydelig.
Oppfattet, vi snakkes om litt.
Den første regelen for å se etter tigerhaier
er å alltid se bak deg.
De elsker å snike seg opp på ting.
Derfor prøver jeg å snu meg rundt og se over skulderen.
La oss stoppe her.
Det er litt skummelt. Stor… Rett der.
Tigerhai…
De store kan bli 15,5 meter lange.
Ganske truende. De er store, kraftige rovdyr.
De kan bli opptil 900 kg store.
De er bare så store.
Se på de stripene. Der kommer navnet fra.
Det meste er på menyen for disse tigerhaiene.
Fisk, skilpadder, hvalskrotter.
De har til og med funnet bilskilter i magene til tigerhaier.
Tigerhai!
Haiene venter nok rett ved bunnen av disse klippene
for fugler, kyllinger og voksne, til å lande på overflaten, og så, pang!
Det er ikke en feil den fuglen får gjøre to ganger.
Tigerhaiene er så lure.
Det er den tredje jeg vi har sett, og de gjør alle det samme.
Det er to tigerhaier her.
Jeg får se oppførselen til tigerhaiene.
Når vi er i denne kanalen, vet vi at vi må holde oss på dypet,
holde oss unna overflaten, så tigerhaiene ikke tror vi er suler.
Akkurat som vi så med dronen, patruljerer tigerhaiene
rett i overflaten, i vannskorpen.
Jeg hadde ikke ønsket å være en av sulene der oppe.
Vi har lært å tenke som tigerhaier for å holde oss trygge.
Hvis vi klarer å tenke som hammerhaier, kan vi finne en svær stim.
Jeg møter en som allerede har lært å tenke som en hammerhai,
så han kan redde dem.
Kokos er et beskyttet reservat, men når de forlater denne sonen,
tilintetgjøres de av fiskebåter.
I 15 år har forsker Randall Arauz merket dem
for å spore bevegelsene deres.
Stedene de drar, vil han beskytte.
Hva er planen, Randall?
Planen er å feste et av disse merkene på en hai.
Denne går inn i haien.
Og denne løsner.
Så får vi forhåpentligvis se haien svømme vekk med merket etter seg.
Har du en egen taktikk for å snike deg innpå haier?
Du må se etter rengjøringsstasjonen.
Husk at hammerhaiene er svært skvetne.
Så plutselige bevegelser vil skremme dem.
Bare vent til den kommer inn
i rengjøringsstasjonen. Når den rengjøres, skyter vi.
Randall og teamet hans har merket nesten 200 hammerhaier.
Han sporer dem med et nettverk av mottakere, som denne,
festet over hele det østlige Stillehavet.
Jeg filmer ham mens han prøver å merke enda en.
Ingen tid å miste.
Den haien har en krok i munnen!
Det viser at disse haiene svømmer utenfor det beskyttede området.
Der kommer de i kontakt med slikt fiskeutstyr.
De siste 20 årene på Kokos har rundt halvparten av bestanden forsvunnet.
Over hele verden er skjellhammerhaien kritisk utrydningstruet.
De fiskes i hjel.
Vi dreper mer enn 100 millioner haier hvert år for å skjære av finnene
og legge dem i suppe.
Hvis vi fortsetter med det vi gjør, vil haiarter utryddes.
Disse undersjøiske økosystemene trenger haier for å trives.
Haiene, topprovdyrene, holder hele stedet i balanse.
Når jeg ser Randall jobbe, innser jeg at innsatsen hans
kan være siste sjanse for hammerhaiene.
Absolutt magi.
Hvert merke er nok et steg for å redde disse utrolige dyrene.
Det er viktig å forby fiskebåter langs hammerhaienes ferdselsårer.
Jeg ble så spent at jeg snart går tom for luft.
Så jeg bør dra opp til overflaten.
Randall vet hva som kreves for å komme nær hammerhaiene.
Jeg ser at han kontrollerer pusten for å holde bobler og støy til et minimum.
Bevegelsene hans er rolige og stødige.
Han har gjort seg nesten usynlig, så han ikke skremmer
disse super-sensitive haiene.
Problemet med dette dykker-utstyret
er at vi kan være så stille og skjulte vi vil blant disse steinene,
men vi lager fortsatt så mange bobler.
Jeg tror vi trenger en annen plan.
Til nå har vi brukt scuba, som er lett å gjøre klart
og nokså trygt. Det er standardutstyret vårt.
Men vi har også med disse: rebreathere.
De tar mye lenger å gjøre klare, og de kan være farlige hvis du gjør det feil.
Fordelen er at de ikke lager bobler.
Det ser ut som vi må bytte til dem
hvis vi vil nærme oss haiene.
Du ser at alle har blitt stille denne morgenen.
Det er fordi med vanlig scuba-utstyr, hvis du roter til oppsettet,
er ikke konsekvensene så alvorlige. Men med rebreathere
er de alvorlige. Vi har flere sjekklister
for å påse at vi gjøre det rett.
Vi må bare ta det litt mer alvorlig.
Som sagt, alle tar det veldig alvorlig denne morgenen.
Den beste sjansen vår er nok å returnere til rengjøringsstasjonen.
-Oksygen analysert. -Ja.
Bare et par sjekker å gå gjennom først.
Datamaskin, elektronikk. Gjenværende absorbering…
Fire timer.
Steinene der nede ser ut som et bra gjemmested.
Jeg skal ned og sette meg blant steinene,
ta det rolig og se om hammerhaiene kommer til oss.
Med vanlig scuba-utstyr får du ikke nok tid her her.
Bare et lite blinkskudd.
De er vanskelige å gjøre klare,
men de er så gode for å filme.
Jeg kan sitter her i timevis… helt skjult!
Uansett hvor jeg ser, er det litt drama på gang.
Det er små jomfrufisker som har morsomme lepper.
Det ser ut som de har på leppestift. De bare hakker i vei på algene.
Jeg tror vi er i gang.
Det er på tide å være stille. Den kommer hit.
Det var sprøtt. Disse rebreatherne endrer alt.
Nå er jeg helt stille, uten bobler…
De to tingene som har avslørt meg tidligere.
Så vi er nesten usynlige for dem.
For første gang er jeg nær nok til å se hvordan de beveger og oppfører seg.
Den saknet farten og bare rullet seg over på siden og viste magen sin.
Som en hund som vil bli klødd.
Så kommer barberfiskene farende ut fra revet og begynner å gomle.
Den hunnen hadde et stort arr rett over bukfinnen.
Det skyldes paring.
Hannene kommer, og når de parer seg, biter de bukfinnen.
Dette er et godt tegn.
Man tror at hammerhaier samles i disse stimene for å finne en make.
De arrene der er et tegn at store samlinger
skjer her. Jeg har bare ikke sett dem.
De er der ute i mørket et sted.
Vi har bare en dag til med dykking til å klare dette.
Vi må få sett de haiene.
Den siste dagen vår ved Kokos.
Den siste sjansen vår til å se om kjempestimer fortsatt fins.
Som vanlig gjør Kokos vanskelig for oss.
Jøss, se der oppe!
En svær stim bukstripet bonitt over oss.
Det er som å se en stor flokk fugler fare over.
Det har virkelig fått fart på haiene.
De bare gled rundt før, men nå farer de rundt.
Adrenalinet pumper!
Jeg lurer på om de skremmer hammerhaiene.
Kom igjen, vær tålmodig.
Bare la alt roe seg.
Du godeste…
Dette er så episk!
For mange til å telle, og de bare svømmer rundt.
Disse kjempestimene fins fremdeles.
Det gjør Kokosøyen spesiell.
Det er ikke mange steder igjen på planeten
der du kan se så mange haier sammen.
Jeg vil inn i stimen for å se hva som er på ferde.
Strømmen begynner å bli sterkere.
Sånn ja. Mot evigheten og forbi!
De slipper meg inn blant seg.
Nå ser jeg at det bare er et enormt, pulserende dansegulv.
På utsiden ser du de mindre hannene fare inn
og prøve å friste de store hunnene vekk for å pare seg.
Her begynner den neste generasjonen.
Jeg har sett dette for meg i årevis,
men jeg trodde ikke vi skulle få seg det på ordentlig.
Det er fullbyrdelsen av en livslang ambisjon.
Hvis vi ikke slutter å fiske dem og beskytter dem
når de forlater det trygge farvannet rundt Kokos, vil disse havets spøkelser
forsvinne…
…for alltid.
OPPDATERING…
Vi vet hvor haiene migrerer nær Kokos, og vi vet hvor de jaktes
av fiskefartøy når de forlater den beskyttede sonen.
GALAPAGOS - KOKOS - MALPELO
Den gode nyheten er at den sonen skal bli større,
men det kan være for sent for haien Randall merket i denne filmen.
Etter oktober 2020 beveget haien seg rundt Kokos,
men i desember forsvant signalet.
Tekst: Viljar Soiland