Jeg kæmmer vandet for en flygtig supergruppe
på fem tusinde langnæbbede delfiner.
Okay. Der er en masse overfladeaktivitet heroppe.
Fugle der bare dykker ned i vandet. De... Hey! Se lige der!
Det her er episk.
En stor kugle af prikfisk. Længenæbbede delfiners yndlingsføde.
Men hvor er de?
Se, se, se. Her kommer delfinerne.
De kommer. Vi får en god overraskelse.
Er I klar?
Jeg er Bertie. At filme dyr er mit job...
Den jagt ser man ikke hver dag.
...og jeg tager det meget seriøst.
Se, jeg prøver at filme pingviner. Og jeg missede det!
Det var tæt på.
Jeg vil fortælle dyrelivets historier i en hastigt forandrende verden.
Det lød som et stort knæk!
Dette er mine eventyr.
Jeg forlader England og rejser til det store Stillehav...
...otte tusind kilometer væk ud for Centralamerikas kyst.
At gennemsøge Jordens største vildnis er rimelig skræmmende.
Men det her sted dækker halvdelen af overfladen på vores planet.
Det er det åbne hav, det store hav!
Jeg leder efter en supergruppe af langnæbbede delfiner.
Det er, når flere grupper smelter sammen for en kort periode
og former én enorm gruppe med tusindvis af dyr.
At filme noget som det, ville være en sand drøm.
Desværre er vores have i problemer, og disse begivenheder bliver
mere og mere sjældne, men grunden til vi er kommet lige præcis hertil,
er fordi det er, hvor delfiner stadig samles i gigantiske antal.
Ingen ved præcis, hvorfor supergrupper formes, men der sker sædvanligvis,
når der er meget føde.
Vi leder på hyldebruddet mellem Quepos og Panamas grænse.
Der forsvinder den lave havbund pludseligt.
Denne stribe af koldt, dybt vand har specielle kvaliteter,
der kan tiltrække mange sultne delfiner.
Mere end halvanden kilometer under os er havbunden langt fra flad.
Der er kløfter og bugter og bjerge og vulkaner,
og strømmene bliver pisket gennem alle strukturerne,
og nogle steder skyder det vandet opad,
og det bringer føde op nær overfladen.
Med andre ord er det en stor blå ørken med oaser gemt under bølgerne.
Præcis hvad de langnæbbede delfiner leder efter.
Og i teorien lyder det meget skønt. Find en af oaserne.
Film delfinerne. Færdig. Tag hjem.
Men det er en kæmpe satsning.
Vi er for langt fra land til at kunne tage tilbage efter forsyninger,
så vi har kun tre uger til at afsøge femten tusinde kvadratkilometer hav.
Hvordan pokker finder vi de delfiner?
Vi må have gode øjne, vi skal se dem på lang afstand.
Og min guide, Nico, har endnu et tip, kig efter fugle.
De er nemmere at spotte på himlen, og de følger ofte delfiner mod føde.
17 DAGE TILBAGE
Efter at have ledt i fire dage, er det endelig tid!
-Johnny! -Ja?
-Johnny, mand, agnbold, agnbold. -Hvoromkring?
Ud for stævnen, ud for stævnen. Okay.
Vildt meget fugleaktivitet, det plasker helt vildt.
Går det? Har du brug for hjælp?
-Nej, det går. -Okay, okay.
Tid til at komme i den hurtige båd og i vandet.
Der er meget overfladeaktivitet. Og en agnbold tager form.
Det er når alle rovdyrene, delfiner, tun, skubber fiskene,
byttearterne, op til overfladen, og de samles i en bold
og vandet begynder at koge.
Okay. Nico og Maiky er ved at finde ud af
hvor jeg skal droppes, fordi agnboldene bevæger sig så meget rundt
at hvis jeg droppes for tæt på, forstyrrer vi måske
deres opførsel, hvilket vi ikke vil.
Men er jeg for langt væk, ser jeg det måske aldrig.
Ingen tegn på delfiner, men det vrimler med gulfinnet tun dernede.
Det er som at se gennem et kalejdoskop af sølv og guld!
Og lige i midten er der en tornado af makrel.
Aftensmad hvis du er en tun.
Det er intenst!
Fra oven og fra neden.
Alle makreller prøver at komme ind i agnbolden.
Det er den eneste måde, de kan forsvare sig selv på.
Eller det var det!
De leder efter beskyttelse.
De bruger mig som menneskeligt skjold!
Jeg vil ikke ødelægge det her for tunene.
Jeg vil heller ikke smækkes af en.
De vejer omkring 90 kg.
Tid til at komme væk.
Det var sindssygt. Det er så intenst. Øjeblikket vi kom derind, der er...
du ser en tun
for hver hundrede der er under... under overfladen. Er du hel, Johnny?
Indtil videre.
Vores langnæbbede delfiner er ofte sammen med tun,
men de kan dukke op når som helst.
Og vi vil ikke ødelægge det, ved at hoppe i igen for tidligt.
Vi venter, til det stabiliserer sig,
for at sikre at der er nok rovdyr, der fastholder bolden i overfladen.
Nico har set noget.
Okay, det er ikke langnæbbede.
Vi har en stor gruppe plettede delfiner, og de styrer mod makrellerne.
Tid til at hoppe i. Kom så!
Delfinerne burde holde makrellerne inde.
De er så rolige i forhold til tunene...
men de ved præcist, hvad de laver.
De arbejder i grupper...
hyrder makrellerne som fårehunde.
Det giver tunene noget at sigte efter.
To store rovdyr der arbejder side om side. Det er et blodbad for makrellerne.
Jo flere der spises, jo færre gemmesteder er der.
Der er går, hvad, 20 minutter siden delfinerne kom?
Jeg tror, det er forbi.
Jeg tror ikke, jeg glemmer i dag lige foreløbigt.
Når du ser fødevanvid, en jagt på land,
er du ofte langt væk, og du bruger en lang zoom-linse.
Det er helt anderledes under vand,
du er begrænset af vandets sigtbarhed, du skal være midt i det.
At mærke tun på størrelse med mig piske forbi,
og mig, der næsten bliver slået ud af kurs
for så at mærke delfinernes ekkolokation
deres klik summe i min mave.
Det bliver ikke meget bedre end det.
Vi har ramt en gunstig havplet, og hvis der er delfinføde her,
er der gode chancer for at finde den supergruppe af langnæbbede delfiner.
Men med solnedgang tæt på er det på tide at sejle tilbage
til den store båd og forberede morgendagen.
Jeg vil ikke drive for langt fra denne plet i løbet af natten,
men der er høj sø. Der er over tre kilometer vand under os,
og intet for et normalt anker at gribe fat i.
Theo indsætter, den eneste form for tøjring vi har.
Det er et drivanker.
Og i stedet for at hæfte på en sten, hæfter det sig til havets strømninger.
Vores problem er, at på overfladen
agerer båden som et stort sejl. Hvis vinden tager til i løbet af natten,
kan vi blive blæst ud midt i ingenting.
Så den store faldskærm agerer anker, et træk,
for at holde os i delfinernes brændpunkt.
Vores søgen er på hold for nu, men langnæbbede jager gennem natten.
Der kunne være en supergruppe derude lige nu,
piskende gennem bølgerne.
16 DAGE TILBAGE
Vi starter tidligt. Takket være drivankeret,
er vi stadig tæt på, hvor vi så agnbolden i går.
Kaptajn Oscar har set noget. Jeg tjekker det med dronen.
Det er helt klart delfiner.
Gå lidt tættere, vip ned.
Wow. Se dem alle! Det er mange langnæbbede delfiner!
Det er ikke en supergruppe, men hvis 30 grupper som denne samles,
bang! Du får en gruppe halvanden kilometer bred, måske mere.
Det er, hvad vi leder efter.
Tid til at øve mine optagelsesevner for hovedbegivenheden.
Sejt! Der er noget små babyer. De er virkelig små!
Og de svømmer så tæt på mor, de er sådan, "Mor, vent på mig".
Jeg tvivler på, de har set land.
De må tro, det store blå fortsætter uendeligt.
Droner er sådan et skørt perspektiv, fra overfladen er der...
okay, der er en del rygfinner, men
øjeblikket du er over dem, er det pludseligt,
"Wow, se dem alle." Du har slet ingen anelse.
Dronen kommer klart til at hjælpe mig med at vise
den ufattelige størrelse på en supergruppe, når vi finder den.
Men lige nu vil jeg fange den opførsel,
der gav langnæbbede deres engelske navn.
For at gøre det, skal jeg bruge et redskab, der er en gamechanger.
Et gyrostabiliseret kamera, der udglatter billeder
på et bølgende hav.
Sådan der. Okay. Pas på.
-Har du det? -Jep.
Det er en del værd, så jeg har Tash til at hjælpe mig med det.
Der er en del rotation derovre, hvis du drejer mod venstre.
Ulig dronen, hvor du kan se
alt, hvad der sker. Vip lidt ned, tak, Tash.
Nu er vi i vandhøjde, prøver at få den helt tætte lave vinkel.
Du aner ikke, hvor delfinerne kommer op.
Så jeg vælger et fokus og venter på, delfinerne
forhåbentlig kommer i fokus.
Der er flere teorier om, hvorfor de hopper og drejer.
Nogle siger, det er for at fjerne parasitter.
Andre siger for kommunikation. Andre siger, det bare er for sjov!
Den der drejede tre gange i luften.
Man mener, de kan dreje seks eller syv gange på et hop.
En ting er sikkert, uanset grunden for drejningerne
må det være vigtigt for dem,
for de begynder at øve sig, mens de er meget unge.
Det er det sødeste!
Der er en lille bitte baby, og den laver små hop.
At filme de langnæbbede sådan er skønt, men jeg får ikke en ny chance
for at øve svømning med en supergruppe. Jeg må i vandet nu.
-Okay? -Okay. Cool.
Delfiner bruger klik til at navigere og fløjter for at tale sammen.
Lyden er umådelig.
De er også hurtige.
På fuld skrue kan de nå over 30 km. i timen.
Jeg kan ikke engang holde trit, når de bare cruiser!
Mand! Det er så episk.
At se så mange delfiner, alle under vandet.
Den gruppe, bare et par hundrede dyr, er en brøkdel af den størrelse,
en supergruppe af de her langnæbbede kan forme.
Et sted derude er der en gruppe med tusinder og tusinder
af langnæbbede, og jeg vil virkelig, virkelig gerne finde den.
Det korte møde har lært mig nogle vigtigt lektioner.
At filme langnæbbede på overfladen er svært, men muligt.
At dykke med dem? Ikke så nemt.
Før vi prøver igen, tager jeg tilbage til den store båd
for at forberede mit hemmelige våben.
Vores største udfordring
ved at filme delfiner under vand er at holde trit med dem.
Jeg svømmer ikke hurtigt nok.
Det her kan være svaret på vores problemer.
En undervandsscooter.
Der er en kraftig propel bagpå.
Jeg har mit kamera på fronten.
Og i teorien er jeg i stand til at holde trit med delfinerne.
Det er virkelig bare "en teori." Det kan også være
at en katastrofal fiasko
sender alt mit kameraudstyr ned til Davy Jones' kiste.
Sker det, er det game over.
Vi tager det langsomt og ser om det virker.
Den 13-årige dreng indeni mig er også meget begejstret over
at skulle bruge en undervandsscooter.
Så gør vi det. Først, tjek for utætheder.
Det ser godt ud.
Det holder sammen ved lav fart.
Nu skal det prøves i James Bond tilstand.
Delfiner cruiser ved omkring 10 kilometer i timen.
Jeg når kun til knap fem med scooteren,
men det er mindst tre gange min maksimale svømmehastighed.
Så en klar forbedring.
Går det?
-Det er rimelig sjovt. -Giv mig den.
Og ja, du holder bare acceleratoren nede og føler dig som en delfin.
Forhåbentlig accepterer delfinerne det.
Den virker meget stille under vand, hvilket er vigtigt.
Ja, jeg tror, det vil virke.
Hvilken dag! Min første svømmetur med langnæbbede om morgenen.
Genopfører scener fra Thunderball her til aften.
Jeg tror lige det går.
Nu skal vi bare finde den supergruppe af langnæbbede delfiner i morgen.
15 DAGE TILBAGE
En ny dag bringer frisk tvivl.
De næste fire dage følger livet om bord på Aguila et familiært mønster.
Vi står tidligt op.
Godmorgen!
Tager noget kaffe.
Det gør han ikke normalt, kun fordi der filmes.
Ud på dækket. Og kigge på havet.
Det store smukke og åbenbart livløse hav.
Vi står vitterligt her med vores øjne sådan her
fra solen står op til den går ned.
Og bittesmå ledetråde skal føre os til en supergruppe.
En underlig krusning, et tilfældigt plask, en flok sultne fugle.
Men hvad er chancerne?
Vi er på et kæmpe hav, men intet tegn på liv.
Det er meget, meget kedeligt.
Jeg vil ikke lyve, jeg er ved at blive lidt bekymret.
Vi har brugt meget tid, og vi har afsøgt et kæmpe område.
Når det er sagt, mens vi bevæger os, bevæger delfinerne sig også,
så de kan meget vel være et sted, hvor vi allerede har ledt,
vi har bare ikke opsnappet dem.
7 DAGE TILBAGE
Vi har tjekket diagrammerne og sat kursen,
mod endnu en kløft under vandet, hvor havstrømningerne
burde tvinge delfinføde til overfladen.
Men vi har ikke set en eneste langnæbbet, slet ikke en supergruppe.
Vores morale trænger til et løft.
Det kommer endelig i form af øresvin.
De bruger stævnens bølge til at suse afsted.
Det sparer dem kræfter og giver os håb.
Hvis de har fundet føde her,
er der mulighed for, at vi også finder de langnæbbede.
Vi er rendt ind i en stor gruppe delfiner.
-Bertie! -Ja?
-Grindehvaler forude. -Grindehvaler?
-Ja. Med delfinerne... -Hvor?
...lige ved stævnen.
Manner, det er løgn.
Okay. Det er lige blevet meget interessant.
Hovedgruppen af delfiner er ved klokken tre, Bertie,
der er stadig nogle grindehvaler her.
Sindssygt.
Der er mere end et par.
Med dronen kan jeg se mindst 30.
Grindehvaler er også en delfinart.
Men de jager på det dybe hav knap en kilometer nede.
Det er hårdt arbejde for dem at finde føde.
De må være heroppe for at slappe af og få vejret igen.
Det har givet øresvinene en chance for at blande sig.
Det er ekstraordinært, det ligner de leger fangeleg.
To forskellige arter, der leger med hinanden, det er skørt!
Jeg ved ikke, om det nogensinde er blevet filmet før.
Se lige der!
De har det sjovt.
Forlæns salto!
Nogle delfiner vil mobbe marsvin, endda mobbe hvaler,
men der er intet fjendskab her.
Det ligner bare god gammeldags sjov.
Selvom grindehvaler kan veje lige så meget som en flodhest,
er de nervøse overfor dykkere.
Så jeg må være forsigtig, når jeg hopper i vandet med dem.
Vi går rigtig langsomt frem, holder motoren i meget lave omdrejninger,
fordi de kan være rigtig sky.
Så alt, hvad vi gør, skal være så stille som muligt.
Jeg hopper i vandet uden at plaske,
så de forhåbentlig vil blive hængende.
Okay?
At øresvinene er her, kan være en fordel for mig.
Hvis de har det fint med mig, kan det berolige grindehvalerne.
Jeg holder mig tæt til dem, indtil jeg er blevet introduceret.
Det er smukt.
Nogle hænger bare ud i det store blå tomrum
som kæmpe luftskibe.
Andre hygger stadig med delfinerne.
Jeg tænker, om det er mere en leg.
De rører hinanden.
Det er sådan delfiner styrker deres bånd.
Er det muligt, de har været venner i flere år?
Det er fantastisk at dele så intimt et øjeblik med grindehvaler.
Snart svømmer de ned i dybet for at fortsætte jagten.
Lige nu ser det dog ud til, at der er andre vigtige hvalopgaver.
Du kan lære meget om et dyrs kost ved at kigge på dens afføring...
Og grindehvaler laver en god del af det.
Jeg tjekker mine resultater og forbereder mig på endnu et dyk.
Det sjoveste ved det, var at en af hvalerne
lavede en stor lort lige i mit ansigt, og jeg svømmede lige ind i den.
Og lorten var fuld af disse. Det er et blækspruttenæb.
Lige i blækspruttens mund.
Dem er der ingen af i overfladen lige nu.
De er meget dybt nede.
Grindehvalerne dykker meget dybt,
spiser blæksprutter og kommer til overfladen for at ånde.
Med roligt hav og rolige hvaler
gør jeg alt, jeg kan ved næste dyk.
Scooteren er klar, og det seje ved den scooter,
grunden til vi måske kan gøre det med de her hvaler, er fordi den er lydløs.
Hvis det virker, tilføjer det en hel ny dimension
til også at filme de langnæbbede.
Det virker bedre, end jeg havde håbet.
Jeg føler mig som en grindehval.
Engang troede man at gruppen blev ledt af en enkelt leder,
deraf det engelske navn...
Det ved vi nu ikke er sandt, men der er et stærkt familiebånd,
der holder gruppen samlet.
Der er en hval, der skiller sig ud, en voksen hun.
Jeg tror, hun holder øje med mig, tjekker om jeg er harmløs.
Men det føles som om, hun kigger ind i min sjæl.
Den her hvalfamilie ser ud til at stole på mig.
Den måske største hæder,
de falder i søvn foran mine øjne.
De er vanvittige.
Det er på tide, at lade dem være i fred.
-Det virkede! -Virkede det?
Det er som at være en grindehval.
Den største, jeg tror det var en hun, kom helt over.
Og jeg kunne se hendes øje, holde øje med mig, rykke rundt.
Vi havde et øjeblik, og jeg har aldrig set noget lignende.
At kigge ind i øje på noget, der tydeligvis er så intelligent.
De oser af intelligens.
Og fordi vi er midt i ingenting,
kan det være første gang, den hval har set et menneske.
Første gang jeg har været en grindehval under vandet.
Ja jeg håber hendes møde var lige så sejt som mit.
Grindehvalerne var en stor bonus, men vi er ved at løbet tør for tid
til at finde den supergruppe.
6 DAGE TILBAGE
Det føles som om havet tirrer os.
Jeg overvejer at fastgøre stangen her til min krop permanent,
så jeg ikke skal bruge mine hænder. Hop igen, hr. eller fru Delfin.
Det er en almindelig delfin.
Tre til fire gange om dagen bliver vi alle meget begejstrede,
fordi vi ser delfiner.
Men uheldigvis, selvom det altid er sejt at se delfiner,
viser de sig at være de forkerte.
Almindelige delfiner, de hopper meget højere.
De laver de store hop, så du kan se
fra meget lang afstand, om det er en almindelig delfin
modsat en langnæbbet. Den anden måde at se det på,
almindelige delfiner, hvis de hopper, og de viser dig
deres mave,
er den hvid, er den almindelig.
Hvad er det derovre? Stort højt hop. En almindelig, ikke en langnæbbet.
At se enhver slags delfin er at udleve en drøm.
-Stort plask. -Mareridt.
Medmindre du har en deadline.
Almindelig delfin.
Jeg så en hoppe rigtig højt!
Jeg har aldrig været så skuffet over at se en delfin.
Derfor hedder de almindelige, Bertie.
Sandt. Men vi kom hele vejen for at filme langnæbbede delfiners supergruppe.
Og med tiden, begynder seriøs tvivl at sætte ind.
Det begynder at blive frustrerende.
Et sted derude er der tusinder og tusinder af delfiner,
men vi kan bare ikke finde dem. Og jo mere vi kigger rundt
og prøver at finde en nål i en høstak,
jo mere begynder jeg at føle, at vi måske ikke finder
supergruppen af langnæbbede delfiner,
der ifølge rygterne svømmer rundt og samles heromkring.
Men hvis havet har lært mig en ting,
så er det, at ens held kan vende når som helst.
1 DAG TILBAGE
Sådan, sidste dag. Og alle er udkigspost.
Måske er den her skildpaddetaxa et godt tegn.
Hvad er det?
De dykker kl. 10, Bertie, flytter mod ni.
Vi har dykkende fugle.
Det er vores sidste chance for at finde langnæbbede delfiner.
Okay. Vi har en masse overfladeaktivitet heroppe.
Fugle, der bare dykker i vandet.
Der er sulaer, skråper, alle mulige slags fugle
dykker ind i... Hey! Se lige der!
Mængden af aktivitet ved overfladen er vild.
Du kan filme det over hans skulder,
det ser sejt ud.
De sidste par dage har været frustrerende,
altså, det er et smukt sted, forstå mig ret,
men det er pænt kedeligt at gå frem og tilbage og kigge på et tomt hav.
Men en gang i mellem, er der en oase, hvor livet bare går amok.
Og lige nu, der går det amok.
Okay. Fugle dykker og lokkemaden er der.
-Hvor er det? -Lige der. Lige der.
Det er så stille.
Intet sus fra tun, ingen delfin snak...
Bare en planetstørrelses agnbold lavet af prikfisk.
De lever i dybet
og bevæger sig mod overfladen om natten for at spise plankton.
Der jagter langnæbbede delfiner dem normalt.
De er en integreret del af langnæbbede delfiners kost.
Men prikfisk er sjældent ved overfladen om dagen.
Skællene i vandet viser at delfinerne har spist.
Så hvor er de henne?
Se, Nico! Se! Her kommer delfinerne.
De kommer.
Vi får en god overraskelse.
Det er musik i mine ører!
Delfinerne er tilbage.
De er ikke langnæbbede, de er plettede delfiner.
Det er som at se et sportshold!
Og spillet er, "Forhindr fisk i at flygte."
De blæser bobler fra neden.
Den stigende luft skræmmer prikfiskene
og holder dem nær overfladen.
Fuglene er garanteret taknemlige.
En unge! Holder øje med mor, lærer tips.
Det er som at vinde i lotto.
Prikfisk findes i overflod på Jorden,
og de tiltrækker mange rovdyr.
Her kommer en anden nu... djævlerokker.
Engang troede man, de var passive planktonspisere.
Men vis dem en agnbold, og de er alt andet.
Flapperne ved deres ansigt kaldes cephaliske lapper.
De bruger dem til at guide fisk ind i deres mund.
Sådan der.
Fiskenes styrende missiler er ankommet.
Gulfinnet tun, hundredvis af dem!
Nu er der fire rovdyr efter samme føde.
Man ville forvente et par kollisioner.
Men det er kun prikfiskene, der bliver smadret.
Det var det. Rovdyrene er væk.
De har smadret den agnbold i småstykker...
Alt, der er tilbage, er en galakse af små glinsende fiskeskæl i vandet.
At komme ud og afsøge et sted som meget få tager til
har været en ydmyg oplevelse.
Og jeg har helt sikkert lært meget fra havet.
Man skal være tålmodig, man skal være vedholdende,
og vigtigst af alt skal du være tilpasningsdygtig,
for du ved aldrig, hvad du kommer til at se.
Jeg føler mig også heldig, overfiskning, forurening og stigende havtemperaturer
ødelægger havene globalt, men det lader til, at denne lille juvel
af et sted hænger i.
Et af hovedmålene med denne ekspedition var at prøve at filme supergrupper
af langnæbbede delfiner, og desværre har vi ikke formået
det, på mystisk vis er de... der er bare forsvundet.
Og jeg tror, det er, hvad der sker, når du leder på det åbne hav.
Delfinerne er et sted, og vi har bare ikke formået at finde dem.
Men magien ved det åbne hav Er, at selvom det kan fornægte dig
nogle ting, giver det dig andre.
At vide at herude
er der disse brændpunkter af liv, der er hjemsted
for de mest sindssyge, magiske dyrelivsmøder.
Det er ret specielt.
OPDATERING...
Selvom vi prøvede at filme delfiner, var den største overraskelse
mængden af gulfinnet tun vi så.
Siden udenlandske fabriksskibe blev tvunget væk fra kysten,
fortæller lokale fiskere mig, at antallet er genvundet
på dette ene sted.
Det er en lille sejr, men det viser, hvad der kan ske,
når vi stopper fabriksfiskeri i et område, og lader naturen helbrede sig selv.
Det er godt nyt for dyrelivet og lokale fiskere.
Tekster af: Iben Lillelund