Haravoin merta harvinaisesta -
5 000 pyöriäisdelfiinin superparvesta.
Tuolla on paljon pinta- aktiivisuutta.
Lintuja kasautuu veteen. Jessus! Katsokaa tuota!
Tämä on eeppistä.
Se on massiivinen parvi valokaloja, pyöriäisdelfiinien lempiruokaa.
Mutta missä ne ovat?
Tuolta tulevat delfiinit.
Ne tulevat. Saamme hyvän yllätyksen.
Oletko valmis?
Olen Bertie. Eläinten kuvaaminen on työtäni…
Tuollaista ei näe joka päivä.
…ja otan työn vakavasti.
Yritän kuvata pingviinejä ja myöhästyin!
Se oli aika lähellä.
Haluan kertoa villieläimistä nopeasti muuttuvassa maailmassa.
Tuo kuulosti isolta halkeamalta!
Nämä ovat seikkailujani.
ENGLANTI
Lähden Englannista kohti mahtavaa Tyyntä valtamerta -
8 000 kilometrin päähän Keski-Amerikan länsirannikolta.
On aika pelottavaa tutkia maailman suurinta erämaata.
Mutta tämä paikka kattaa puolet maapallomme pinnasta.
Tämä on avoin valtameri, aava meri!
Etsin pyöriäisdelfiinien superparvea.
Silloin useat parvet yhdistyvät lyhyeksi ajaksi -
muodostaen tuhansista eläimistä koostuvan valtavan parven.
Sellaisen spektaakkelin kuvaaminen olisi unelmien täyttymys.
Valitettavasti meremme ovat pulassa, ja näistä tapahtumista on -
tulossa harvinaisempia, mutta syy, miksi olemme tulleet juuri tähän kohtaan,
on, koska täällä delfiinit edelleen kerääntyvät hämmästyttävinä määrinä.
Tarkkaan ei tiedetä superparven muodostumisen syytä, mutta yleensä se -
tapahtuu, kun ruokaa on paljon.
Etsimme hyllymurrosta Queposin ja Panaman rajan väliltä.
Siinä kohti varjoinen meren pohja putoaa yhtäkkiä.
Tällä kaistaleella kylmää syvää vettä on erityisiä ominaisuuksia,
joka voisi houkutella paljon nälkäisiä delfiinejä.
Yli kilometri meidän allamme merenpohja on kaukana tasaisesta.
Siellä on kanjoneita, kaukaloita, vuoria ja tulivuoria,
ja virrat pyörivät kaiken tuon rakenteen läpi.
Tietyissä paikoissa se työntää osan vedestä ylöspäin,
mikä tuo ruokaa lähelle pintaa.
Toisin sanoen, se on iso sininen aavikko, ja aaltojen alla on piilotettuja keitaita.
Sitä pyöriäisdelfiinit etsivät.
Teoriassa kaikki se kuulostaa ihanalta. Etsi yksi keidas.
Kuvaa delfiinejä. Työ tehty. Mene kotiin.
Mutta se on valtava uhkapeli.
Olemme liian kaukana maalta hakeaksemme lisää tarvikkeita,
eli meillä on vain kolme viikkoa aikaa haravoida 15 000 neliökilometriä merta.
Miten ihmeessä löydämme nämä delfiinit?
Tarvitsemme hyvät silmät. Ne pitää nähdä kaukaa.
Ja oppaallani Nicolla on myös toinen vinkki: etsi lintuja.
Ne on helpompi nähdä horisontissa ja ne usein seuraavat delfiinejä ruualle.
17 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Neljän päivän etsinnän jälkeen on aika!
- Johnny! - Niin?
- Johnny, syöttipallo. - Missä?
Suoraan nokasta.
Paljon lintujen toimintaa, roiskimista.
Tarvitsetko apua?
- En tarvitse. - Hyvä on.
On aika kömpiä pikaveneeseen ja lähteä veteen.
Tuolla on paljon pinta-aktiivisuutta. Ja syöttipallo muodostuu.
Kun kaikki saalistajat, delfiinit, tonnikalat, työntävät kaloja,
saalislajeja, pintaan ja kaikki kokoontuvat palloksi,
ja vesi alkaa kuplia.
Nyt Nico ja Maiky miettivät,
mihin tiputtaa minut, koska syöttipallot liikkuvat,
ja jos ne tiputtaa liian lähelle, saatamme häiritä -
toimintaa, mitä emme halua.
Mutta jos olen liian kaukana, en ehkä näe sitä.
Ei merkkejä delfiineistä, mutta paikka kuhisee keltaevätonnikaloja.
Kuin katsoisi kaleidoskoopin läpi hopeaa ja kultaa!
Keskellä on tornado makrilleja.
Se on tonnikalan illallinen.
Se on intensiivistä!
Pinnalta ja alta.
Jokainen makrilli yrittää päästä syöttipallon sisään.
Se on niiden ainut puolustuskeinonsa.
Tai ainakin oli!
Ne etsivät suojelua.
Ne käyttävät minua ihmiskilpenä!
En halua sotkea tätä tonnikaloilta.
En myöskään halua tulla yhden lyömäksi.
Ne painavat noin 100 kiloa.
On aika poistua.
Tuo oli hullua ja intensiivistä. Heti kun menimme tuonne,
näkee yhden tonnikalan -
jokaista sataa kohden pinnan alla. Yhtenä kappaleena Johnny?
Kyllä, toistaiseksi.
Pyöriäisdelfiinit yleensä ovat tonnikalojen kanssa,
mutta ne voivat saapua milloin tahansa.
Emmekä halua pilata tätä hyppäämällä takaisin liian aikaisin.
Odotamme tasaantumista,
ja että saalistajia on tarpeeksi tuomaan pallo pintaan.
Nico näkee jotain.
Ne eivät ole pyöriäisdelfiinejä.
Iso joukko atlantintäplädelfiinejä on makrillien kimpussa.
Aika mennä mukaan. Mennään!
Näiden delfiinien pitäisi pitää makrillit saarrettuina.
Ne ovat rauhallisia tonnikaloihin verrattuina,
mutta ne tietävät, mitä tekevät.
Ne työskentelevät ryhmittäin,
paimentavat makrilleja kuin lammaskoirat.
Se antaa tonnikaloillekin jotain tavoiteltavaa.
Kaksi saalistajaa työskentelee vierekkäin. Se on verilöyly makrilleille.
Mitä enemmän niitä syödään, sitä vähemmän on piilopaikkoja.
Delfiinien saapumisesta on vain 20 minuuttia.
Se taitaa olla ohi.
En usko, että tulen unohtamaan tämänpäiväistä.
Kun näkee ruokintakiihkon, saalistamisen maalla,
on usein kaukana ja käyttää pitkää zoom-objektiivia.
Mutta veden alla se on täysin erilaista.
Veden näkyvyys rajoittaa, on oltava kaikkien joukossa -
ja tuntea tonnikalan, yhtä suuren kuin minä, menevän ohi,
melkein työntävän minut sivuun.
Ja tuntee äänet delfiinien kaikuelokaatiosta,
ne tuntuvat surinana vatsassani.
Se ei siitä paljoa parane.
Osuimme tuottavaan osaan valtamerestä, ja jos täällä on delfiinien ruokaa,
on hyvä mahdollisuus löytää pyöriäisdelfiinien superparvi.
Mutta auringon laskiessa, on aika palata -
isolle veneelle ja valmistella huomista.
En halua yön aikana ajelehtia liian kauas tästä paikasta,
mutta tämä on aava meri. Allamme on yli 3 kilometriä vettä,
eikä mitään, mihin ankkuri voisi tarttua.
Theo käyttää ainoaa muotoa lie’asta, mitä meillä on.
Se on meriankkuri.
Sen sijaan, että se lukittuisi kiveen, se lukittuu valtameren virtauksiin.
Ongelmana meillä on, että pinnalla -
vene käyttäytyy kuin valtava purje, joten jos tuuli yltyy yöllä,
voisimme vain ajelehtia keskelle ei mitään.
Joten tämä iso laskuvarjo toimii ankkurina, raahaajana,
pitääkseen meidät delfiinien hotspot alueella.
Etsintämme on pysäytetty tällä hetkellä, mutta delfiinit metsästävät läpi yön.
Siellä voisi olla superparvi juuri nyt -
kuljettaen itsensä aaltojen läpi.
16 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Aloitamme aikaisin. Meriankkurin ansiosta,
olemme edelleen lähellä eilistä syöttipallo aluetta.
Kapteeni Oscar huomasi jotain. Tarkistamme sen drone-kameralla.
Ehdottomasti delfiinejä.
Mene vähän lähemmäksi, käännä alaspäin.
Katsokaa kaikkia niitä! Tuossa on paljon pyöriäisdelfiinejä!
Se ei ole superparvi, mutta jos 30 tällaista parvea yhdistyy.
niin pam! Parvi on kilometrin levyinen, ehkä vielä isompi.
Sitä me etsimme.
On aika harjoitella kuvaustaitojani päätapahtumaa varten.
Hienoa! Tuolla on pari pientä vauvaa. Ne ovat pieniä!
Ne ajelevat lähellä äitejään. Ne ovat kuin "äiti, odota minua".
Epäilen, että ovat koskaan nähneet maata.
Varmaan luulevat, että iso sininen vain jatkuu ikuisesti.
Dronet ovat ihan hullu perspektiivi, pinnalta katsottuna…
Tuolla on paljon selkäeviä,
mutta heti kun näkee yläilmasta, yhtäkkiä vain -
"vau, katsokaa niitä." Sinulla ei ole aavistustakaan.
Drone ehdottomasti auttaa minua näyttämään -
superparven mieleenpainuvalla asteikolla, kun löydämme sen.
Mutta juuri nyt haluan tallentaa tämän käyttäytymisen,
joka antoi pyöriäisdelfiiniille nimensä.
Sitä varten tarvitsen toisen työkalun.
Gyrostabiloitu kamera, joka tasoittaa kuvat -
pyörivällä valtamerellä.
Ole hyvä. Varo.
- Saitko? - Kyllä.
Se on kallisarvoinen, joten Tash auttaa minua ohjaamaan.
Tuolla on paljon pyörimistä, jos käännät vasemmalle.
Dronella näkee -
kaiken, mitä tapahtuu. Vähän alaspäin, Tash.
Nyt olemme veden tasolla, yritämme saada hyvin intiimiä alakulmaa.
Emme tiedä, mistä ne tulevat pintaan.
Joten valitsen vain tarkennustason ja toivon, että ne -
osuvat tarkennukseen.
On paljon teorioita, miksi ne hyppivät ja pyörivät.
Jotkut sanovat, että se on keino saada loiset irti.
Toisten mielestä se on kommunikointia. Toisista taas se on vain huvin vuoksi!
Tuon täytyi pyöriä kolme kertaa ilmassa.
On laskettu, että ne voivat pyöriä 6 tai 7 kertaa yhdellä hypyllä.
Yksi asia on varma. Mikä ikinä onkaan syynä pyörimiseen,
sen täytyy olla tärkeää niille,
koska ne harjoittelevat sitä pienestä pitäen.
Tuo on suloista!
Tuolla on pieni vauva, joka tekee pieniä hyppyjä.
Pyöriäisten kuvaaminen näin on hienoa, mutta en saa toista tilaisuutta -
harjoitella uimista superparven kanssa. Minun täytyy mennä nyt veteen.
- Okei? - Okei. Hienoa.
Delfiinit navigoivat napsauttamalla ja kommunikoivat viheltämällä.
Ääni on valtava.
Ne ovat myös nopeita.
Täydellä nopeudella ne voivat mennä jopa 30 km tunnissa.
En pysy niiden mukanaan edes matkanopeudella!
Voi, pojat! Tämä on eeppistä.
Nähdä noin monta delfiiniä, kaikki veden alla.
Mutta tuo parvi, vain parisataa eläintä. on vain murto-osa superparven koosta,
jonka pyöriäiset voivat muodostaa.
Jossakin täällä on parvi koostuen tuhansista ja tuhansista -
pyöriäisistä, ja minä todella, todella haluan löytää sen.
Tuo lyhyt kohtaaminen opetti minulle arvokkaita opetuksia.
Pyöriäisten kuvaaminen pinnalla on vaikeaa, mutta tehtävissä.
Sukeltaminen niiden kanssa? Ei niin helppoa.
Ennen kuin yritämme uudelleen, palaan takaisin isolle veneelle -
valmistelemaan salaista asettani.
Suurin haasteemme -
veden alla kuvaamisessa on pysyä mukana.
En ui yhtä nopeasti.
Joten tämä voisi olla vastaus ongelmiimme.
Vedenalainen skootteri.
Siinä on vahva potkuri takana.
Kamerani on kiinnitetty eteen.
Ja teoriassa pystyisin pysymään delfiinien mukana.
Ja se on vain "teoria". On myös mahdollista,
että kohtalokas epäonnistuminen -
lähettää kameravarustukseni merenpohjaan.
Jos niin käy, peli on ohi.
Joten otamme rauhallisesti ja katsomme, toimiiko se.
Ja 13-vuotias poika sisälläni on hyvin innoissaan -
edes käyttämään vesiskootteria veden alla.
Sitten mennään. Ensiksi, tarkista onko vuotoja.
Hyvältä näyttää.
Se pysyy yhdessä hitaalla nopeudella.
Nyt yritetään täydellä James Bond -nopeudella.
Delfiinit liikkuvat noin 10 km tunnissa.
Hallitsen vain 3 km/h skootterilla,
mutta se on ainakin kolminkertainen nopeus uimiseeni.
Ehdottomasti parannus.
Kaikki hyvin?
- Se on aika hauskaa. - Ojenna tuo.
Pidät vain kiinni kiihdyttimestä ja tunnet olevasi delfiini.
Toivottavasti delfiinit hyväksyvät sen.
Se vaikuttaa hiljaiselta veden alla, mikä on tärkeää.
Uskon, että se toimii.
Mikä päivä! Ensimmäinen uintini pyöriäisten kanssa aamulla.
Kohtausten uusiminen Thunderballista tänä iltana.
Olemme valmiita.
Enää pitää löytää pyöriäisdelfiinien superparvi huomenna.
15 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Uusi päivä tuo uusia epäilyksiä.
Seuraavan neljän päivän aikana elämä Aguila-laivalla noudattaa tuttua kaavaa.
Heräämme aikaisin.
Huomenta!
Otamme kahvit.
Vain koska kuvaamme, hän teki tuon.
Menemme kannelle ja katsomme merelle.
Iso, kaunis ja ilmeisesti elämätön meri.
Periaatteessa olemme seisseet tässä silmät näin,
hetkestä, kun aurinko nousee, hetkeen, kun aurinko laskee.
Ja pienet vihjeet johdattavat meidät superparvelle.
Outo aaltoilu, satunnainen roiske, nälkäinen lintupari.
Mutta mitkä ovat todennäköisyydet?
Olemme valtavalla merellä, mutta ei merkkejä elämästä.
Tämä on hyvin, hyvin pitkäveteistä.
En valehtele. Alan vähän huolestua.
Olemme viettäneet paljon aikaa ja etsineet suurelta alueelta.
Mutta myös sillä aikaa, kun me liikumme, myös delfiinit liikuttavat kohdetta,
joten ne voivat olla myös paikassa, josta olemme jo etsineet.
Emme vain nähneet niitä.
7 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Tarkistimme kaavat ja asetimme suunnan -
toiselle vedenalaiselle kanjonille, missä merivirtojen -
pitäisi nostaa delfiinien ruokaa pintaan.
Mutta emme ole nähneet yhtäkään pyöriäistä, saatikka superparvea.
Taistelutahto tarvitsee apua.
Ja se vihdoin saapuu pullonokkadelfiinien muodossa.
Ne käyttävät veneemme keula-aaltoa vauhdittaakseen itseään.
Se säästää niiden energiaa ja antaa meille toivoa.
Jos ne ovat löytäneet ruokaa,
on mahdollista, että löydämme myös pyöriäiset.
Törmäsimme juuri isoon ryhmään delfiinejä.
- Bertie! - Niin?
- Pallopäävalaita edessä. - Pallopäävalaita?
- Delfiinien kanssa. - Missä?
Oikealla keulassa.
Voi, pojat, eikä.
Tilanne muuttui hyvin mielenkiintoiseksi.
Päädelfiiniparvi on tuolla suunnassa, Bertie,
mutta täällä on vielä pallopäävalaita.
Hullua.
Enemmän kuin vain pari.
Näen ainakin 30 dronella.
Pallopäävalaat ovat myös yksi delfiinityyppi,
mutta ne metsästävät syvässä meressä noin kilometrin syvyydessä.
Ruuan etsiminen on niille uskomattoman kovaa työtä.
Ne ovat täällä ylhäällä ottaakseen lepoa ja hengittääkseen.
Se antaa pullonokkadelfiineille mahdollisuuden seurustella.
Tuo on erikoista. Näyttää kuin ne leikkisivät hippaa.
Kaksi eri lajia leikkii keskenään. Se on hullua!
En tiedä, onko sitä tallennettu aiemmin.
Katso tuota!
Niillä on hauskaa.
Etuvoltti!
Jotkut delfiinit häiritsevät pyöriäisvalaita, jopa kiusaavat,
mutta tässä ei ole vihamielisyyttä.
Se vain näyttää vanhanaikaiselta hauskanpidolta.
Vaikka pallopäävalaat voivat painaa yhtä paljon kuin virtahevot,
ne hermostuvat sukeltajista.
Minun on edettävä varovasti, kun menen veteen niiden kanssa.
Etenemme hitaasti, pidämme moottorin todella pienellä,
koska ne voivat olla ujoja.
Joten kaikki, mitä teemme, on tehtävä mahdollisimman hiljaa.
Liu'un veteen ilman roiskeita,
joten toivottavasti ne haluavat hengailla.
Okei?
Pullonokkadelfiinien oleminen täällä voi kääntyä edukseni.
Jos ne viihtyvät kanssani, se helpottaa pallopäävalaita.
Pysyn niiden lähellään, kunnes minut on esitelty.
On kaunista.
Jotkut vain hengailevat suuressa sinisessä tyhjiössä -
kuin suuret ilmalaivat.
Toiset edelleen hengailevat delfiinien kanssa.
Pohdin, onkohan tämä enemmän kuin vain leikkiä.
Ne koskevat toisiinsa.
Niin delfiinit vahvistavat sidettään.
Onko mahdollista, että ne ovat olleet ystäviä jo vuosia?
On upeaa jakaa noin intiimi hetki pallopäävalaiden kanssa.
Pian ne palaavat syvälle jatkamaan metsästystään.
Juuri nyt näyttää siltä, että on muutakin tärkeää valaan liikettä.
Voit oppia paljon eläimen ruokavaliosta, katsomalla ulostetta…
ja pallopäävalaat tuottavat sitä aika paljon.
Katson löytöni ja valmistaudun toiseen sukellukseen.
Hauskinta oli kohta, kun yksi valaista -
teki ison ulosteen suoraan kasvoilleni ja uin suoraan siihen.
Ja uloste oli täynnä näitä. Se on kalmarin nokka.
Se on aivan kalmarin suussa.
Niitä ei ole pinnalla yhtään.
Ne ovat syvällä.
Pallopäävalaat sukeltavat syvällä,
syövät kalmareita ja palaavat pinnalle.
Rauhallisen meren ja valaiden kanssa -
aion jättää pois pysähdykset seuraavalla sukelluksella.
Skootteri on valmis, ja hienointa on -
syy, miksi voimme ehkä käyttää tätä valaiden kanssa, on, että se on hiljainen.
Jos tämä toimii, se tuo kokonaan uuden ulottuvuuden -
myös pyöriäisten kuvaamisessa.
Se toimii jopa paremmin kuin toivoin.
Tunnen olevani pallopäävalas.
Ennen luultiin, että parvea johti yksi johtaja.
Siitä nimi…
Nyt tiedämme, ettei se ole totta, mutta niillä on vahva perheside,
joka pitää parven yhdessä.
Yksi valas erottuu joukosta, aikuinen naaras.
Luulen, että se tutkii minua, varmistaa, että olen harmiton.
Mutta tuntuu kuin se katsoisi sieluuni.
Tämä valasperhe näyttää luottavan minuun.
Ehkä suurin kunnia,
ne nukahtavat silmieni edessä.
Ne ovat häkellyttäviä.
On aika jättää ne rauhaan.
- Se toimi! - Toimiko?
Se on kuin olisi pallopäävalas.
Suurin niistä, luulen, että se oli naaras, tuli luokseni.
Näin sen silmien tarkkailevan minua, nykivän ympäriinsä.
Meillä oli hetki, ja en ole ikinä nähnyt mitään vastaavaa.
Katsoa vain jotain silmiin, joka on selvästi hyvin älykäs.
Ne vain tihkuvat älykkyyttä.
Ja olemme keskellä ei mitään,
se on voinut olla ensimmäinen kerta, kun se valas näki ihmisen.
Ensimmäinen kerta, kun minä näin pallopäävalaan veden alla.
Toivottavasti sen kohtaaminen oli yhtä hieno kuin minun.
Nuo pallopäävalaat olivat iso bonus, mutta meiltä alkaa loppua aika kesken -
etsiä se superparvi.
6 PÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Tuntuu kuin valtameri pilkkaisi meitä.
Harkitsen tämän tangon kiinnittämistä kroppaani,
joten ei tarvitsisi käyttää käsiä. Hypätkää taas, herra ja rouva Delfiini.
Se on yleinen delfiini.
Noin kolme tai neljä kertaa päivässä innostumme,
koska näemme delfiinejä.
Mutta sitten valitettavasti, vaikka on aina hienoa nähdä delfiini,
ne osoittautuvat vääriksi.
Yleiset delfiinit hyppäävät korkeammalle.
Ne tekevät loikkia, joista voi kertoa -
kaukaakin, jos se on yleinen delfiini,
toisin kuin pyöriäisdelfiini. Toinen keino, jolla tietää -
yleisen delfiinin, on jos hypätessään näyttävät -
vatsansa,
jos se on valkoinen, se on se.
Mikä tuo tuolla on? Iso korkea hyppy. Se on yleisdelfiini, ei pyöriäinen.
Katsoen mitä tahansa delfiiniä on unelman elämistä.
- Iso roiskaisu. - Painajainen.
Paitsi jo sinulle on aikaraja.
Yleinen delfiini.
Näin yhden hyppäävän todella korkealle!
En ole ikinä ollut pettynyt nähdessäni delfiinin.
Siksi niitä kutsutaan yleisiksi, Bertie.
Totta, mutta tulimme näin pitkälle kuvaamaan pyöriäisdelfiinien superparven.
Ja ajan kuluessa vakavia epäilyksiä alkaa hiipiä.
Tämä kaikki alkaa turhauttaa.
Jossakin täällä on tuhansia ja tuhansia delfiinejä,
mutta emme vain löydä niitä, ja mitä enemmän etsimme,
yritämme löytää neulaa heinäsuovasta,
sitä enemmän minusta alkaa tuntua, ettemme ehkä löydä -
pyöriäisdelfiinien superparvea,
jonka huhutaan uivan ja yhdistyvän tällä alueella.
Tosin, jos valtameri on opettanut minulle yhden asian,
se on, että onni voi kääntyä milloin tahansa.
1 PÄIVÄ JÄLJELLÄ
Aloitetaan viimeinen päivä. Olemme kaikki tarkkailemassa.
Ehkä tämä kilpikonnataksi on myös hyvä ennuste.
Mitä tuo on?
Sukeltavat klo 10:ssä, Bertie, liikkuvat kohti 9:ää.
Sukeltavia lintuja.
Tämä on viimeinen mahdollisuus löytää pyöriäisdelfiinit.
Tuolla on paljon pinta-aktiivisuutta.
Lintuja kasautuu veteen.
On ruskosuulia, merilintuja, kaikenlaisia lintuja.
Ne osuvat… Jessus! Katsokaa tuota!
Käynnissä olevan aktiivisuuden määrä pinnalla on hullua.
Voit kuvata tuota hänen olkapäänsä yli.
Näyttää hienolta.
Viime päivät ovat olleet turhauttavia.
Tämä on kaunis paikka, älkää ymmärtäkö väärin,
mutta on aika tylsää katsoa ylös ja alas tyhjää merta.
Mutta joskus saat pieniä keitaita, missä elämä menee hulluksi.
Juuri nyt tämä menee hulluksi.
Linnut sukeltavat ja syötti on ylhäällä.
- Missä se on? - Tuolla.
On hyvin hiljaista.
Ei tonnikalan suhahduksia, ei delfiinien kirskunaa…
Vain planeetan kokoinen valokalojen syöttipallo.
Nämä elävät syvällä -
ja yleensä liikkuvat kohti pintaa öisin syödäkseen planktonia.
Silloin pyöriäisdelfiinit normaalisti metsästävät niitä.
Ne ovat avain osa pyöriäisten ruokavaliota.
Mutta valokalat ovat pinnalla harvinaisia päiväsaikaan.
Suomut vedessä kertovat, että delfiinit ovat syöneet.
Joten minne ne ovat menneet?
Katso, Nico! Tuolta tulevat delfiinit.
Ne tulevat.
Saamme hienon yllätyksen.
Tuo on musiikkia korvilleni!
Delfiinit ovat palanneet.
Ne eivät olet pyöriäisiä vaan atlantintäplädelfiinejä.
Kuin katsoisi urheilujoukkuetta!
Ja peli on "estä kalojen karkaaminen."
Ne puhaltavat alta kuplia.
Kaikki nouseva ilma säikäyttää valokalat -
ja pitää ne lähellä pintaa.
Linnut ovat varmaan kiitollisia.
Nuorukainen! Katselee äitiään, ottaa opiksi.
Vähän kuin osuisi jättipottiin.
Valokalat ovat yksi maailman runsaimmista kaloista,
ja ne houkuttelevat paljon saalistajia.
Tuolta tulee nyt lisää… Paholaisrausku.
Niitä ennen luultiin passiivisiksi planktonin syöjiksi.
Mutta näytä niille syöttipallo, ja ne ovat kaikkea muuta.
Läppiä niiden kasvoilla kutsutaan päälohkoiksi.
Ne käyttävät niitä kanavoidakseen kaloja suuhunsa.
Nyt mennään.
Nyt kalamaailman ohjatut ohjukset ovat saapuneet.
Keltaevätonnikala, sadoittain niitä!
Nyt on neljä saalistajaa, kaikki saman ruuan perässä.
Voisi olettaa, että olisi muutamia törmäyksiä.
Mutta ainoat eläimet, jotka murskaantuvat, ovat valokalat.
Se oli siinä. Saalistajat lähtevät.
Ne räjäyttivät syöttipallon palasiksi…
Jäljellä on vain kalansuomugalaksi, joka kiiltää vedessä.
Tulla tänne ja etsiä paikka, mihin harva ihminen ikinä menee,
on ollut hyvin nöyrä kokemus.
Olen ehdottomasti oppinut paljon valtamerestä.
Pitää olla kärsivällinen, pitää olla pitkäjänteinen -
ja ennen kaikkea pitää olla mukautuva,
koska ikinä ei tiedä, mitä tulee näkemään.
Olen myös onnekas. Liikakalastus, saastuminen ja veden lämpötilan nousu -
hakkaavat valtamerta globaalisti, mutta näyttää siltä, että tämän paikan -
pieni helmi sinnittelee.
Yksi tämän retken päätavoitteista oli yrittää kuvata pyöriäisdelfiinien -
superparvia, ja valitettavasti emme ole onnistuneet.
Mystisesti ne ovat vain kadonneet.
Ja niin kai tapahtuu, kun etsii avomereltä.
Ne delfiinit ovat jossain, ja emme vain ole onnistuneet löytämään niitä.
Mutta avomeren taika on, että vaikka se saattaa kieltää sinulta -
joitain asioita, se lahjoittaa jotain muuta.
Kun tietää, että täällä on -
näitä monimuotoisuuskeskuksia, jotka ovat kotina -
hullun taianomaisille villieläinten kohtaamisille.
Se on aika erityistä.
PÄIVITYSTÄ…
Vaikka yritimme kuvata delfiinejä, suurin yllätyksemme -
oli keltaevätonnikalan määrä, mitä näimme.
Kun ulkomaan tehdaslaivat työnnettiin pois vesiltä,
paikalliset kalastajat kertoivat, että määrät ovat palautuneet -
tässä paikassa.
Se on pieni voitto, mutta se näyttää, mitä voi tapahtua,
kun lopetamme tehdas kalastuksen alueella ja annamme luonnon parantaa itsensä.
Se on hyvä uutinen luonnolle ja paikallisille kalastajille.
Tekstitys: Senni Hurskainen