Străbat întinsul albastru în căutarea unei misterioase super-turme
de delfini-sfârlează, cu cinci mii de exemplare.
Avem activitate intensă la suprafața apei.
Păsările se înghesuie deasupra apei. Priviți asta!
Este uluitor!
Un banc uriaș de pești-lanternă, hrana preferată a delfinilor-sfârlează.
Dar unde sunt delfinii?
Uite, vin delfinii.
Da, vin. Îi așteaptă o surpriză plăcută.
Ești gata?
Eu sunt Bertie și filmez animale. Asta e slujba mea…
Nu vezi des așa o urmărire.
…și îmi iau treaba în serios.
Încerc să filmez pinguinii. Și i-am ratat!
A fost la mustață.
Vreau să spun povestea vieții sălbatice, într-o lume care se schimbă rapid.
Cred că a crăpat!
Acestea sunt aventurile mele.
AVENTURILE EPICE ALE LUI BERTIE GREGORY
ANGLIA
Plec din Anglia și mă îndrept către fabulosul Ocean Pacific,
la nouă mii șase sute de kilometri de coasta Americii Centrale.
E intimidant pentru mine să explorez cel mai vast teritoriu sălbatic din lume.
Locul acesta acoperă jumătate din suprafața planetei noastre.
Suntem în largul oceanului, în mare liberă!
Caut o super-turmă de delfini-sfârlează.
Pentru o scurtă perioadă de timp, mai multe turme se unesc
și formează o singură grupare uriașă, cu mii de exemplare.
Să surprind acest spectacol grandios ar fi un vis împlinit.
Din păcate, din cauza problemelor din oceane, astfel de evenimente
sunt din ce în ce mai rare, dar am venit în acest loc
pentru că aici delfinii încă se adună într-un număr uluitor de mare.
Nimeni nu știe exact de ce se formează super-turmele, dar, de obicei, se întâmplă
în zone cu hrană din belșug.
Explorăm ruptura de pantă a șelfului dintre Quepos și granița cu Panama.
Acolo, adâncimea oceanului crește brusc.
Această zonă cu ape adânci și reci are calități speciale
care ar putea atrage mulți delfini înfometați.
La peste 1,6 km sub noi, fundul oceanului nu e nici pe departe plat.
Sunt canioane, abisuri, munți și vulcani…
Curenții trec printre toate acele structuri,
împingând apa în sus în anumite zone,
ceea ce aduce hrana spre suprafață.
Altfel spus, este un mare deșert albastru, cu oaze ascunse sub valuri.
Asta caută delfinii-sfârlează.
În teorie, totul sună minunat. Găsesc una dintre aceste oaze,
filmez delfinii și gata, plec acasă.
Dar e un pariu riscant.
Suntem prea departe de uscat să ne întoarcem după provizii,
așa că avem trei săptămâni să cutreierăm 15.540 de kilometri pătrați de ocean.
Cum o să găsim delfinii ăștia?
Cu o privire ageră. Trebuie să-i vedem de departe.
Și ghidul meu, Nico, mi-a mai vândut un pont: să mă uit după păsări.
Sunt mai ușor de observat și, adesea, urmează delfinii spre sursa de hrană.
17 ZILE RĂMASE
După patru zile de căutare, a sosit clipa cea mare!
- Johnny! - Da?
- Johnny, banc de pești! - Unde?
Chiar în dreptul provei.
Sunt foarte multe păsări, stropesc peste tot.
Ești bine? Te ajut?
Nu, sunt bine.
E timpul să lansăm barca rapidă la apă.
E activitate intensă la suprafață, se formează un banc sferic.
Când prădătorii, delfinii, tonul, împing peștii,
prada, spre suprafață, aceștia se adună într-o sferă
și agită apa.
Acum, Nico și Maiky se gândesc
unde să mă lase. Aceste bancuri se mișcă foarte mult
și, dacă mă lasă prea aproape, le-am putea influența
comportamentul, ceea ce nu vrem.
Dar, dacă sunt prea departe, e posibil să nu-i văd.
Nici urmă de delfini, dar e plin de ton cu înotătoare galbene aici.
E ca un caleidoscop de străfulgerări argintii și aurii!
Și chiar în centru, e o tornadă de macrouri.
Adică cina, pentru un ton.
E intens!
De sus și de jos.
Fiecare macrou încearcă să intre în banc.
E singurul mod în care se pot apăra.
Sau cel puțin era!
Caută protecție.
Mă folosesc ca scut uman!
Nu vreau să stric planurile tonilor.
Nu vreau nici să mă pocnească vreunul.
Cântăresc cam nouăzeci de kilograme.
E timpul să ieșim.
A fost o nebunie! Atât de intens! Când am ajuns acolo era…
Vezi un ton
pentru fiecare o sută de pești de la suprafață. Ești bine, Johnny?
Da, deocamdată.
Delfinii-sfârlează însoțesc adesea tonii,
dar ar putea apărea în orice clipă.
Nu vrem să stricăm lucrurile sărind înapoi în apă prea repede.
Așteptăm să se stabilizeze,
să fie destui prădători care împing bancul spre suprafață.
Nico a văzut ceva.
Nu sunt delfini-sfârlează.
Avem un grup mare de delfini pestriți. Au înconjurat macroul.
E timpul să intrăm! Haide!
Delfinii ar trebui să țină macroul captiv.
Sunt mult mai calmi decât tonii…
dar știu exact ce fac.
Lucrează în grupuri…
dirijează macrourile ca niște câini de stână.
Asta le oferă și tonilor o țintă.
Doi prădători primejdioși care lucrează împreună. E un carnagiu pentru macrouri.
Pe măsură ce numărul lor scade, dispar și locurile în care se pot ascunde.
Au trecut aproximativ 20 de minute de când au sosit delfinii
și cred că s-a terminat.
Nu cred c-o să pot uita prea curând ziua de azi.
Când vezi de pe uscat un astfel de festin al prădătorilor,
de multe ori, ești departe și folosești un obiectiv lung.
Sub apă e cu totul altceva..
Apa îți limitează vizibilitatea și trebuie să fii în mijlocul acțiunii.
Toni cam așa de mari treceau pe lângă mine ca vântul
și aproape că mă dărâmau…
Am simțit sunetele de ecolocație ale delfinilor,
clicurile lor, zumzăindu-mi în stomac.
Ce poate fi mai frumos de atât?
Am găsit o zonă propice a oceanului și, dacă e hrană pentru delfini aici,
sunt șanse mari să găsim super-turma de delfini-sfârlează.
Dar soarele va apune în curând. E timpul să ne întoarcem
la barca principală, să ne pregătim pentru mâine.
N-aș vrea să plutim prea departe de locul acesta peste noapte,
dar suntem în largul oceanului, adâncimea apei depășește trei kilometri
și o ancoră tradițională nu are de ce să se prindă.
Theo folosește singura soluție de imobilizare pe care o avem.
E o ancoră plutitoare.
Nu e fixată de o stâncă, ci de curenții oceanului.
Problema e că, la suprafață,
barca e ca o velă uriașă. Dacă vântul se întețește peste noapte,
ne-ar putea duce cine știe unde.
Parașuta aceasta funcționează ca o ancoră, o greutate,
pentru a ne menține în zona propice pentru delfini.
Căutarea noastră se oprește momentan, dar delfinii-sfârlează vânează și noaptea.
Poate că e o super-turmă acolo chiar acum,
croindu-și drum printre valuri.
16 ZILE RĂMASE
Am pornit devreme. Datorită ancorei plutitoare,
suntem aproape de locul unde am văzut bancul de pești ieri.
Căpitanul Oscar a văzut ceva. Trimit drona în recunoaștere.
Cu siguranță sunt delfini.
Doar să apropii puțin drona, să înclin camera.
Incredibil! Sunt o mulțime de delfini-sfârlează!
Nu e o super-turmă, dar dacă se adună 30 de turme ca aceasta,
ai o turmă de aproape doi kilometri, poate mai mare.
Asta căutăm.
E timpul să-mi exersez abilitățile de filmare pentru evenimentul principal.
Ce drăguț! Sunt câțiva pui. Ce mici sunt!
Înoată aproape de mama lor, să nu cumva să rămână în urmă.
Mă îndoiesc că au văzut vreodată uscatul.
Probabil cred că întinsul albastru nu se termină niciodată.
Dronele îți oferă o perspectivă uimitoare. De la suprafață e doar…
Bine, sunt ceva înotătoare dorsale,
dar când îi vezi de sus,
nu-ți vine să crezi cât de mulți sunt!
Drona mă va ajuta cu siguranță să surprind
dimensiunea uluitoare a unei super-turme când o vom găsi.
Dar acum, vreau să surprind comportamentul
care explică numele delfinilor-sfârlează.
Pentru asta voi avea nevoie de un alt ajutor de nădejde.
O cameră cu giroscop stabilizator pentru instantanee surprinse
în timpul deplasării pe ocean.
Poftim. Ai grijă!
- Gata? - Da.
Nu e chiar ieftină și am rugat-o pe Tash să mă ajute.
Se învârt acolo, dacă întorci camera spre stânga.
E diferit de dronă,
care îți permite să vezi absolut tot. Micșorează un pic, Tash.
Acum suntem la nivelul apei, vrem să obținem un cadru foarte jos.
Nu știm unde vor sări delfinii.
Aleg un plan de focalizare, aștept și sper ca delfinii
să vină acolo.
Sunt mai multe teorii despre motivul pentru care se învârt.
Unii zic c-o fac pentru a elimina paraziții de pe corp.
Alții spun că e un mod de comunicare. Alții, că o fac doar pentru amuzament.
Acela cred că s-a învârtit de trei ori în aer.
Se spune că se pot învârti de șase sau chiar șapte ori la o săritură.
Un lucru e sigur. Indiferent de ce se învârt,
trebuie să fie important pentru ei,
pentru că încep să exerseze de la o vârstă foarte fragedă.
E adorabil!
E un pui micuț, care tot sare câte puțin.
Să filmez delfinii-sfârlează așa e minunat, dar nu voi mai avea ocazia
să înot cu o super-turmă. E timpul să intru în apă.
- Bine? - Aici.
Delfinii folosesc clicuri pentru a naviga și „fluieră” pentru a comunica între ei.
Sunetul e foarte puternic.
Sunt și foarte rapizi.
La viteză maximă, pot atinge peste 32 de kilometri la oră.
Dar eu nu pot ține pasul nici la viteză obișnuită.
E absolut uimitor
să vezi atât de mulți delfini sub apă.
Dar acea turmă, cu doar câteva sute de exemplare, e doar o frântură
din super-turmele pe care le pot forma delfinii-sfârlează.
Nu departe de aici, este o turmă de mii și mii
de delfini-sfârlează și îmi doresc foarte mult să o găsesc.
Acea scurtă întâlnire m-a învățat niște lucruri importante.
Să filmezi delfini-sfârlează de la suprafață e greu, dar nu imposibil.
Să fii în apă cu ei e altă poveste.
Înainte să încercăm din nou, mă voi întoarce la barca principală,
să îmi pregătesc arma secretă.
Cea mai mare problemă
când filmăm delfinii e să ținem pasul cu ei.
Nu înot destul de repede.
Aceasta ar putea fi soluția la problemele noastre.
E un scuter subacvatic.
Are o elice puternică în spate.
Am camera atașată în față.
Teoretic, voi putea ține pasul cu delfinii.
Și chiar este doar o teorie. Există și posibilitatea
ca o defecțiune catastrofală
să-mi trimită tot echipamentul de filmare pe fundul oceanului.
Dacă se întâmplă asta, s-a terminat.
O s-o luăm încet, să vedem dacă merge.
Băiețelul de 13 ani din mine e foarte încântat
să folosească un scuter subacvatic.
E timpul. Mai întâi, să vedem dacă sunt ceva scurgeri.
Arată bine.
Se descurcă bine la viteză mică.
Acum, să-l testăm în modul James Bond complet.
Viteza obișnuită a delfinilor e de aproximativ zece kilometri la oră.
Eu ajung doar la trei cu scuterul,
dar e cel puțin triplul vitezei mele maxime de înot.
E o îmbunătățire clară.
Ești bine?
- A fost distractiv. - Dă-mi-l mie.
Da, apeși pe accelerație și te simți ca un delfin.
Sper să nu deranjeze delfinii.
Pare foarte silențios sub apă, ceea ce e important.
Cred că va funcționa.
Ce zi! Dimineață am înotat pentru prima dată cu delfinii-sfârlează,
iar seara am reconstituit scene din Operațiunea Thunderball.
Cred că suntem pregătiți.
Acum trebuie doar să găsim super-turma de delfini mâine.
15 ZILE RĂMASE
O nouă zi și, odată cu ea, răsare și îndoiala.
În următoarele patru zile, viața la bordul bărcii Aguila e mereu la fel.
Ne trezim devreme.
Bună dimineața!
Ne bem cafeaua.
Nu face asta de obicei. E doar fiindcă filmăm.
Urcăm pe punte și ne zgâim la ocean.
Oceanul imens, superb și, aparent, lipsit de viață.
Practic, am stat aici cu ochii cam așa,
de la răsărit, până la apus.
Și indicii mici ne vor conduce către o super-turmă.
O unduire stranie, stropi neașteptați, un cârd de păsări înfometate.
Dar, ce să vezi…
Suntem pe un ocean uriaș, dar nu sunt semne de viață.
E foarte monoton.
N-o să mint, încep să mă îngrijorez puțin.
A trecut mult timp și am căutat pe o suprafață uriașă,
dar, totuși, delfinii se mișcă exact ca noi.
Ar putea foarte bine să fie într-un loc în care noi am căutat deja,
dar nu i-am interceptat.
7 ZILE RĂMASE
Am verificat hărțile și am pornit
către un alt canion subacvatic, unde curenții oceanici
ar trebui să împingă hrana pentru delfini spre suprafață.
Dar nu am văzut niciun delfin-sfârlează, iar de super-turmă nici nu poate fi vorba.
Suntem destul de demoralizați.
Salvarea vine sub forma unor delfini cu botul gros.
Folosesc valul de la prova bărcii pentru propulsare.
Îi ajută să economisească energie și ne oferă speranță.
Dacă ei au găsit hrană aici,
pot fi și delfinii-sfârlează prin preajmă.
Tocmai am dat de un grup mare de delfini.
- Bertie! - Da?
- Balene-pilot, în față. - Balene-pilot?
- Cu delfinii. - Unde?
Chiar la prova.
Nu cred!
Lucrurile tocmai au devenit foarte interesante.
Turma principală de delfini la est.
Mai sunt două balene-pilot aici.
Incredibil!
Nu sunt doar două.
Văd cel puțin treizeci cu drona.
Balenele-pilot sunt tot un tip de delfin.
Dar vânează la adâncimi de până la nouă sute de metri.
Găsirea hranei este o sarcină istovitoare pentru ele.
Probabil stau aici să se odihnească și să-și tragă răsuflarea.
Asta le-a oferit delfinilor cu bot gros ocazia de a socializa.
E extraordinar, parcă se joacă de-a prinselea.
Exemplare din două specii diferite care se joacă împreună. Incredibil!
Nu știu dacă s-a mai înregistrat așa ceva.
Uită-te acolo!
Se distrează grozav.
Săritură în față!
Unii delfini hărțuiesc porcii de mare, chiar agresează balenele,
dar aici nu avem animozități.
Pare doar că se distrează în dulcele stil clasic.
Deși balenele-pilot pot atinge greutatea unui hipopotam,
scafandrii le sperie.
Trebuie să am mare grijă când intru în apă cu ele.
Ne apropiem ușor, cu motoarele la turație minimă,
pentru că se intimidează ușor.
Trebuie să fim cât mai silențioși cu putință.
O să mă strecor în apă fără să stropesc
și sper să-mi permită să stau cu ele.
Ești bine?
Prezența delfinilor cu botul gros aici ar putea fi în avantajul meu.
Dacă nu îi deranjează prezența mea, balenele-pilot se vor liniști.
O să stau aproape de ei, până se fac prezentările.
E absolut superb.
Unele plutesc pur și simplu în pustiul albastru,
ca niște avioane uriașe.
Altele se bucură în continuare de compania delfinilor.
Mă întreb dacă e mai mult decât joacă.
Se ating unii pe alții.
Este modul în care delfinii își întăresc legăturile.
E posibil să fie prieteni vechi?
E uimitor să pot vedea acest moment intim al balenelor-pilot.
Curând, se vor întoarce în adâncuri, pentru a-și continua vânătoarea.
Acum, însă, se pare că balenele au o altă treabă importantă.
Poți afla multe despre dieta unui animal analizându-i excrementele,
iar balenele-pilot lasă destul de multe în urmă.
O să-mi verific descoperirile și mă pregătesc pentru altă scufundare.
Cel mai distractiv a fost că una dintre balene
și-a făcut „treaba” chiar în fața mea, iar eu am înotat direct în ea.
În excremente, am găsit asta. E un cioc de calamar.
E chiar pe gura calamarului.
Nu e niciunul la suprafață acum.
Sunt la mare adâncime.
Balenele-pilot se scufundă adânc,
mănâncă acești calamari și ies la suprafață să respire.
Cum apa e liniștită, la fel și balenele,
o să îmi joc toate cărțile la scufundarea următoare.
Scuterul e pregătit și ce e grozav la el,
motivul pentru care îl putem folosi cu balenele, este că e silențios.
Dacă funcționează, va aduce o dimensiune cu totul nouă
filmării delfinilor-sfârlează.
Funcționează chiar mai bine decât speram.
Mă simt ca o balenă-pilot.
În trecut, se credea că turma era pilotată de un singur lider,
de aici numele…
Acum știm că nu este adevărat, dar există o legătură puternică de familie
care ține turma unită.
O balenă se remarcă, însă. E o femelă adult.
Cred că mă scrutează, să se asigure că sunt inofensiv.
Dar simt de parcă mi-ar privi direct în suflet.
Pare că familia de balene nu mă consideră un pericol.
Ca o onoare absolută,
adorm în fața mea.
Sunt uluitoare!
Cred că a sosit timpul să mă retrag.
- A mers! - Chiar?
Parcă aș fi o balenă-pilot.
Cea mai mare, cred că era o femelă, a venit la mine.
I-am văzut ochiul mișcându-se, mă studia.
A fost o clipă de neuitat. N-am mai trăit așa ceva.
Să privesc în ochii unei creaturi care e clar extrem de inteligentă.
Pur și simplu emană inteligență.
Suntem în mijlocul pustietății,
ar putea fi prima ei întâlnire cu un om.
E prima dată când văd o balenă-pilot sub apă, așa că…
Sper că experiența ei a fost la fel de plăcută ca și a mea.
Balenele-pilot au fost un plus nesperat, dar nu mai avem prea mult timp
să găsim super-turma.
ȘASE ZILE RĂMASE
E ca și când oceanul ne-ar pune răbdarea la încercare.
Mă gândesc să-mi atașez brațul ăsta telescopic de corp,
să-mi pot odihni mâinile. Sari din nou, te rog, dle sau dnă delfin.
E un delfin comun.
Cam de trei-patru ori pe zi, ne entuziasmăm cu toții
pentru că vedem delfini.
Dar, din păcate, deși e grozav să vezi delfini,
nu sunt cei pe care-i căutăm.
Delfinii comuni sar mult mai sus.
Fac niște salturi uriașe. Îți poți da seama
de la distanță mare dacă e un delfin comun
sau un delfin-sfârlează. O altă diferență,
la delfinii comuni, dacă atunci când sar
le vezi burta
și e albă, e clar delfin comun.
Ce e acolo? A sărit sus. E delfin comun, nu sfârlează.
Să vezi orice delfin e un vis...
- Ce-a stropit! - Un coșmar.
…dacă n-ai un termen limită.
Delfin comun.
Am văzut unul care a sărit sus de tot!
N-am fost niciodată așa dezamăgit să văd un delfin.
De aceea le zice „comuni”, Bertie.
Adevărat. Dar am bătut atâta drum pentru o super-turmă de delfini-sfârlează.
Cum nu mai avem prea mult timp, începem să ne îndoim că o vom vedea.
Devine puțin frustrant.
Undeva acolo sunt mii și mii de delfini,
dar nu-i putem găsi. Și, cu cât scotocim mai mult,
încercând să găsim acul în carul cu fân,
încep să simt că poate nu vom găsi
super-turma de delfini-sfârlează
care se zvonește că s-ar forma în această zonă.
Cu toate acestea, oceanul m-a învățat
că norocul îți poate surâde oricând.
O ZI RĂMASĂ
Am ajuns în ultima zi. Suntem toți cu ochii în patru.
Poate țestoasa asta care face pe taxiul e de bun augur.
Ce-i acolo?
Se scufundă spre nord-vest, Bertie.
Păsările se scufundă.
E ultima noastră șansă de a găsi delfinii-sfârlează.
Avem activitate la suprafață aici.
Păsările se înghesuie în apă.
Sunt corbi de mare cu picioare albastre, pufini, multe păsări,
care intră în… Priviți acolo!
E activitate intensă la suprafață. E o nebunie.
Filmează, te rog, peste umărul lui,
arată incredibil.
Ultimele câteva zile au fost frustrante.
Nu mă înțelegeți greșit, e un loc superb,
dar poate fi destul de plictisitor să te tot holbezi la oceanul pustiu.
Dar, ocazional, ai parte de mici oaze în care lucrurile o iau razna.
Și exact asta se întâmplă acum.
Păsările se scufundă și peștii sunt sus.
- Unde e? - Chiar acolo.
E atât de liniște!
Fără toni care săgetează apa, fără sporovăieli de delfini…
Doar un banc de pești-lanternă mare cât o planetă.
Ei trăiesc în adâncuri
și, în general, vin spre suprafață noaptea, pentru a se hrăni cu plancton.
Atunci îi vânează în mod normal delfinii-sfârlează.
Sunt o componentă cheie din dieta delfinilor-sfârlează.
Dar peștii-lanternă vin rareori la suprafață în timpul zilei.
Judecând după solzii din apă, delfinii s-au hrănit aici.
Dar unde au plecat?
Uite, Nico! Vin delfinii!
Da, vin.
Ne așteaptă o surpriză plăcută.
Asta îmi doream să aud!
Delfinii s-au întors.
Nu sunt delfini-sfârlează, ci delfini pestriți.
E ca o echipă sportivă.
Iar jocul lor se cheamă „Nu lăsa peștele să scape”.
Fac bule din partea de jos.
Aerul care se ridică sperie peștii-lanternă
și îi ține la suprafață.
Păsările sigur le sunt recunoscătoare.
Un pui! Își urmărește mama, prinde ponturi.
E ca și când ai fi tras lozul cel mare.
Una dintre cele mai răspândite specii din lume,
peștii-lanternă, atrag mulți prădători.
Unii se apropie chiar acum… pisicile de mare zburătoare.
Cândva, se credea că sunt o specie pasivă, care se hrănește cu plancton.
Dar arată-le un banc de pești. Vei vedea că nu e deloc așa.
Flapsurile din zona feței se numesc lobi cefalici.
Îi folosesc pentru aspirarea peștilor.
Iată…
Au sosit rachetele dirijate din lumea peștilor.
Sunt sute de toni cu înotătoare galbene!
Avem patru prădători și o singură pradă.
Te-ai aștepta să vezi niște ciocniri.
Dar singurii zdrobiți sunt peștii-lanternă.
Gata. Prădătorii se retrag.
Au spulberat bancul de pești…
Au lăsat în urmă doar o galaxie de solzi de pește, sclipind în apă.
Să vin aici și să explorez un loc în care puțini se avântă
a fost o experiență uluitoare.
Oceanul m-a învățat multe.
Trebuie să fii răbdător, perseverent
și mai ales adaptabil,
pentru că nu știi niciodată ce vei vedea.
Mă consider și norocos. Pescuitul excesiv, poluarea și încălzirea apelor
afectează oceanele din întreaga lume, dar se pare că acest loc,
o nestemată a naturii, rezistă.
Unul dintre obiectivele expediției a fost să filmăm super-turme
de delfini-sfârlează și, din păcate, nu am reușit s-o facem.
Au dispărut în mod misterios.
Cred că asta se întâmplă când explorezi în largul oceanului.
Delfinii aceia sunt undeva, doar că noi n-am reușit să-i găsim.
Dar magia oceanului este că, deși îți poate refuza unele lucruri,
îți oferă altele.
Acum știu că aici
sunt niște zone fantastice care îți prilejuiesc
cele mai neașteptate, magice întâlniri cu vietățile sălbatice.
E special…
COMPLETARE…
Deși încercam să filmăm delfini, cea mai mare surpriză
a fost numărul mare de toni cu înotătoare galbene.
După ce navele-uzină străine au fost trimise în ape extrateritoriale,
pescarii locali cu care am discutat au spus că populația e în creștere
în acest loc.
E o mică victorie, dar arată ce se poate întâmpla
dacă oprim pescuitul industrial într-o zonă și lăsăm natura să se vindece.
E benefic atât pentru faună, cât și pentru pescarii locali.
Subtitrarea: Cristina Pintecan