Kom til en verden…
der findes udenfor din fatteevne.
En verden af ekstraordinære dyr…
med skjulte kræfter og supersanser.
Hvis du tror, du kender naturen…
så tro om.
FORTALT AF BENEDICT CUMBERBATCH
Dybt i det Canadiske vildnis…
lever et dyr, der er så sky…
at hun kaldes Skovens Fantom.
Duehøgen.
Nul til 64 kilometer i timen…
på under et sekund.
Verdens hurtigst accelererende rovfugl.
Korte, afrundede vinger, og en 30 cm lang hale, styrer gennem krattet
med præcision uden sidestykke.
Men selv hun kan udmanøvreres.
Andre, meget mindre væsener her…
har utrolige evner, de kan bruge til at overvinde Skovens Fantom.
Med et specialiseret syn tilpasset lav belysning,
er mejsen den første, der spotter truslen fra luften…
og den første, der slår alarm.
En kodet besked…
der transmitterer høgens placering og hastighed.
Egern genkender ikke blot mejsens kald…
men kan efterligne det…
næsten helt nøjagtigt.
På få sekunder videregives advarslen blandt dyrene.
Den spreder sig gennem skoven, med mere end 160 km i timen.
Mere end dobbelt så hurtigt som høgen.
Besked modtaget, højt og tydeligt…
"Fjende nærmer sig lavt og hurtigt."
Når de små fyre beskytter hinanden…
er de altid et skridt foran.
Man behøver ikke altid være stor og sej for at overleve.
Det, man virkelig har brug for, er venner.
Velkommen til en verden af dyrealliancer…
hvor levende væsener kommunikerer og samarbejder på utrolige måder…
og skaber de mest overraskende partnerskaber.
UNDERLIGE RELATIONER
Selv i denne brutale verden…
hjælper partnerskaber…
dyrene med at overvinde ekstreme udfordringer.
Når vejret ændrer sig i denne Nordamerikanske skov…
kan sammenhold betyde forskellen mellem liv og død.
Med sine blot 142 gram, har dette egern ikke nok kropsfedt til at gå i hi.
Så han må søge efter føde hele vinteren.
Men hvis han forlader sine venner…
ville han fryse.
Når temperaturen falder til minus 30 grader…
vil kun de allerstærkeste egern…
klare turen hjem i live.
Han skal have føde…
og hurtigt.
de store øjne ser gennem halvmørket.
I mørket ser han…
lige så godt, som vi ser om dagen.
Og hans skarpe lugtesans hjælper ham med at finde mad på skovbunden.
Men en svamp giver kun fire kalorier.
Han skal have 20, for at overleve natten…
Ikke en nem opgave midt om vinteren.
Brænder han mere energi af på at springe rundt, end han kan nå at finde,
bliver denne nat hans sidste.
Men den lille letvægter har en hemmelighed.
Han kan flyve.
Nordiske flyveegern har en pelset flyvedragt,
fra håndleddene til anklerne, der kaldes et patagium.
De kan svæve, næsten så langt som en fodboldbane.
Og for at lande bruger han halen som en luftbremse.
Ved at svæve mellem træerne finder han mad nok, uden at anstrenge sig.
Men nu er nattens ninja langt fra sine venner.
Hvis han ikke finder dem snart…
dør han.
Han udsender en ultralydsbesked.
De fleste rovdyr kan ikke høre den…
men hans venner kan.
Og når de svarer…
ved han, hvilken vej han skal.
Nu må de sammen finde hjem…
for at få varmen, inden det er for sent.
Med mere en 20 forskellige huler spredt rundt i skoven…
kunne det blive svært at holde styr på, hvor alle svæver hen…
specielt med den fart.
Men en ny opdagelse har fundet et endnu mere spektakulært talent.
Flyvende egern…
lyser.
Med ultraviolet film ser man, at de lyser fluorescerende…
ved at absorbere månelys i en farve…
og udsende det som en anden.
Man mener, at deres selvlysende maver
bruges som pejlemærker…
så de kan se deres venner i natten…
og følge dem hjem hele vejen hjem…
til hvor der er sikkert og varmt.
Ved at holde tæt sammen, for at klare de koldeste nætter,
går visse dyr et skridt videre i deres samarbejde…
og skaber et stærkt sammenhold…
der giver næste generation en tryg opvækst.
Prærieugler opfostrer deres unger i en farlig verden.
Kun 25 cm høje, lever de under fødderne…
på kæmper…
Og i konstant fare for rovdyr.
På Montanas vidtstrakte områder…
kommer truslerne fra alle retninger…
Heldigvis har prærieugler veludviklede øjne og ører.
Kikkertsigte og skarp hørelse, der lader dem lokalisere fare.
Endnu mere imponerende er, hvordan de passer på hinanden.
De er de eneste ugler, der lever i grupper på op til 100 fugle.
De skaber det mest komplette nabovagtværn.
Et trygt sted for deres unger at vokse op…
og lære de nødvendige færdigheder.
Den en måned gamle ugleunges syn er allerede fuldt udviklet.
Men nu, kun uger før de forlader reden…
skal de stadig udvikle deres lytteevner…
ved at lære at rotere deres konkave ansigter…
så lyd dirigeres ind mod deres ører.
Gøres det rigtigt, forstærker det lyde op til ti gange…
men det kræver øvelse og koordination.
Alt imens deres forældre passer på dem
ved at holde udkig…
og give dem føde.
Ugler er kødædende, men har ingen tænder at tygge med.
Så selv deres unger sluger måltiderne hele.
Kløer, pels, knogler, det hele.
Og alt, der går ind… skal også ud igen…
som en kugle.
Men, tilbage til timen.
Hvordan man undgår farer…
ved at lytte til forældrene, og gøre som dem.
Når klapperslangealarmen lyder…
ved ugleungerne, at de skal holde afstand.
Dens gift er stærk nok, til at dræbe selv de største dyr
på de amerikanske sletter.
Men at være nysgerrig kan redde ens liv.
Så længe de er på vagt og holder afstand…
er de i sikkerhed.
Nogle farer er sværere at undgå.
Bisoner.
De bader i støvet rundt om uglernes huler.
Denne kæmpe på over et ton…
kunne nemt mase hulen, og indespærre alle i den.
Så ugleungerne gør noget virkelig utroligt.
De mestrer nemlig kunsten at efterligne…
og kopierer næsten perfekt klapperslangens klapren.
De afskrækker et bæst, der er 11.000 gange større end dem.
Disse mageløse små kopister er snart
fuldt udviklede medlemmer af prærieuglernes vagtværn.
Se op, se rundt, se nærmere…
og du vil opdage…
underlige relationer, gemt overalt i denne vidunderlige verden.
På nogle få, specielle nætter hvert år…
er dette lille stykke skov i de mexicanske bjerge…
baggrund for et af klodens mest fortryllende eksempler på samarbejde.
Denne ildflue han har ventet i to år under jorden.
Nu er det hans tur til at stråle.
Og han har lige den rigtige kemi til at gøre det.
Han presser ilt ned i sin bug.
Den blandes med de potente kemiske forbindelser…
luciferin og luciferase… i en eksplosion af bioluminescens.
Men selv denne fortryllende evne er i sig selv ikke nok.
Hunnerne kan lide at blive forblændede.
Jo mere strålende, jo bedre.
Så hans eneste valg…
er at samarbejde med sine rivaler.
Når tusinder af ildflue hanner samles…
er det klart mere strålende…
men også mere kaotisk.
Hunnerne nærmer sig først, når hannerne blinker i takt.
Så langsomt justerer de deres blink…
indtil der til sidst sker noget magisk.
De opnår en overnaturlig synkronicitet…
en funklende mexicansk bølge, kun filmet få gange før.
Ud af 2000 ildfluearter…
stråler kun 12 af dem i grupper…
og effekten er så imponerende…
at selv de mest kræsne hunner ikke kan modstå fristelsen.
Hun viser interesse…
Men hendes lys er så svagt…
at hun må at blinke ind i mellem hannernes blink.
Der er ti rivaliserende hanner om hver hun.
Så nu er det hver han for sig selv.
Det er denne målrettede fyr, der først når hende…
og endelig får lov at parre sig.
Men i sidste ende
er hans held i kærlighed resultatet af dette fascinerende eksempel
på samarbejde.
Jo dybere vi dykker ned i naturens underlige relationer…
jo mere overraskende er de.
På den afrikanske savanne…
samarbejder uventede allierede for at overvinde et stort problem.
For at tilfredsstille sin store appetit…
spiser en elefant 136 kilo planter dagligt.
Træer kan ikke undslippe.
Men det syngende akacietræ har utrolig god elefantprævention.
Et lavfrekvens lyd skjold…
der lyder som en sværm gale, stikkende bier.
Det er en lyd, selv elefanter frygter.
Akacietræet har ikke fra starten dette forsvarssystem…
Det installeres af små hjælpere.
Cocktailmyrer gnaver huller i træets opsvulmede torne.
Man mener, at de bruger antennerne til at udregne den bedste vinkel.
Så når vinden blæser…
begynder akacietræet at synge.
Myrernes huller får ikke blot træet til at fløjte…
De er også indgange til en skjult verden.
Hemmelige beskyttelsesrum…
hvor myrerne kan opfostre deres unger.
Træet leverer også en uimodståelig sød nektar, der sørger for at myrerne
bliver i nærheden.
Og blot ét akacietræ, kan huse en koloni på 50,000 myrer.
Det er en by i himlen…
men den er under angreb.
En to meter lang hals kan nå bladende højst oppe.
En smidig, 53-centimeter lang tunge når ind mellem tornene.
Og til forskel for elefanter…
er giraffer immune overfor akacietræernes fløjten.
Nu skal myrerne bevise deres værd…
og mobilisere en hær, der kan modstå en fjende,
der er 158.000,000 gange større end dem.
Cocktailmyrer ser ikke så langt, så de sporer fjender
med hypersensitive, vibrerende sensorer.
Når giraffen æder…
sender den chokbølger gennem grenene.
Myrerne kan måle de små forskelle i rystelserne med deres ben.
Hvis højre forben mærker rystelser, et millisekund før venstre bagben,
betyder det, at fjenden er forude, til højre.
Hæren angriber…
og forårsager smertefulde bid på tungen og ansigtet.
Det er en for alle…
og alle for træet.
Ved at løfte bugen, kan de udsprøjte en giftig syre.
Sådan fik de deres navn.
Cocktailmyrerne.
Og det virker.
Tab er uundgåelige…
men til sidst tvinges giraffen væk.
På trods af skader og døde…
lever både akacietræ og myrer videre.
Takket være deres bemærkelsesværdige partnerskab.
Det er ikke kun konflikt, der bringer arter sammen.
Vildsvin elsker et godt mudderbad.
Det føles skønt…
og skrubber huden…
men der er visse ting, mudder ikke formår at fjerne.
En vildsvinekrop er vært for alle mulige slags parasitter,
blodsugende tæger og lus…
gemmer sig steder, vildsvinet ikke kan nå.
I det mindste ikke uden lidt hjælp.
Denne flok desmerdyr bor i nærheden.
De er et larmende slæng
med et af dyreverdenens mest sofistikerede sprog.
Med et veludviklet forråd af lyde…
diskuterer de, hvor der findes føde…
og alle er enige.
Det er på tide at komme afsted.
Med en vægt på omkring 150 kilo…
og bevæbnet til tænderne…
er vildsvin som regel ret utilnærmelige.
Men i denne ugandiske landsby…
har de lært at være lidt mere tilgængelige.
Vildsvin og desmerdyr taler ikke samme sprog…
men de har noget, der er utroligt sjældent blandt pattedyr…
et samarbejde mellem forskellige arter…
udløst…
af kropssprog.
Når vildsvinet lægger sig på siden, forstår desmerdyret,
at det er en invitation til middag.
Med en lugtesans, der er 1000 gange bedre end menneskets…
kan de spore den mindste lugt af blod…
og finde de proteinfyldte parasitter.
Et næringsrigt måltid for desmerdyrene…
og en meget tiltrængt hudrensning for vildsvinet.
Dette specielle forhold ses kun to steder på kloden.
I begge tilfælde nær beboelsesområder, hvor der er færre rovdyr…
og byttedyrene er mere afslappede…
i selskab med deres nye venner.
Efterhånden som dyr tilpasser sig den moderne verden…
opstår nogle af de allermest nyttige
og effektive partnerskaber overhovedet.
Øresvinet
bruger højt avancerede teknikker til at fange deres bytte.
Men nogle har videreudviklet jagten til helt nye højder…
ved at samarbejde…
med et andet intelligent dyr.
I Laguna i Brasilien ved lokale fiskere, at mellem maj og juni,
er dette laguneområde fyldt med multer…
men vandet er for grumset til at se dem…
medmindre man kan se lyd.
Ekkolokalisering er præcis, lyd-baseret søgning, der afslører størrelse,
hastighed og afstand til et bytte.
Øresvinet bruger det til at finde multen…
og føre dem sammen.
Men fisk i stimer er svære at fange.
Så med slag af deres halefinner…
dykker de ned…
og signalerer samtidig til deres fiskende venner…
"Det er nu, nettet skal kastes."
Det hjælper fiskerne, med at fange fisk gentagne gange.
På steder, hvor de ellers ville fiske i blinde.
Det hjælper også øresvinene.
For når nettene kastes…
går multen i panik…
stimen opløses…
og spredes…
i retning af de ventende øresvin.
Alle får lov at proppe sig med fisk.
Det er det perfekte partnerskab.
Strategisk…
smart…
med to intelligente arter, der hjælper hinanden.
Der er stadig meget at udforske i vores verden.
Og endnu mere mærkværdige relationer at opdage.
Det viser sig, at en af klodens mest overraskende alliancer…
har skjult sig lige under vores fødder.
Træer fører en hemmelig tilværelse.
Dybt under jorden…
foregår der livlige samtaler.
Træerne taler…
gennem et nyligt opdaget socialt netværk…
kendt som, "the wood wide web."
Svampe skaber et net af hår-lignende tråde…
der samler sukkerstoffer fra trærødderne…
og giver til gengæld
træet mineraler, som de filtrerer fra jorden.
Og det hemmelige, underjordiske forhold gør, at noget endnu mere overraskende
kan foregå.
Så snart træerne er forbundne…
kan de udveksle oplysninger…
vigtige advarsler om tørke og sygdom.
Dette Douglas fyrretræ har stået her i årtier.
Men nu er det i fare.
En fyrretræsbille har en dødbringende plan…
om at samle en hær…
og slå træet ihjel.
Ved at udsende kemiske og elektriske signaler,
advarer fyrretræet sine naboer, så de producerer forsvarsgift.
Men det kan være for sent at redde sig selv.
Det ærte-formede skadedyr udskiller et feromon…
der kan afgøre fyrretræets skæbne.
Den kalder på forstærkninger…
Og kalder til masse-invasion.
Biller…
ankommer…
parrer sig…
og borer sig ind i træet.
Hvorefter æder deres unger træet levende.
Det mægtige fyrretræ vil være dødt om få uger.
Men med en sidste, selvopofrende handling…
fører den døende kæmpe, sukkerstoffer til rødderne…
så den livsvigtige proviant kan uddeles via "the wood wide web."
Og sådan hjælper træet naboer og nye skud
med at vokse sig stærkere.
Imens et liv løber ud…
hjælpes resten af skoven
med bedre at kunne slås for sin fremtid.
Vi opdager stadig, hvor vigtig forbindelsen
mellem træer og svampe er.
Men det står allerede klart…
at dette dybe forhold er vigtigt for alt liv på jorden.
Man siger, at i naturen overlever kun den stærkeste.
Men når samarbejde…
og kommunikation…
fører dyr og planter sammen…
og superkræfter kombineres…
kan selv de mest sårbare, blive uovervindelige.
Hvis du tror, du kender naturen…
så tro om.
Tekster af: Robert Strøm Owusu