Astu maailmaan,
jota et yleensä pääse näkemään.
Tutustu uskomattomiin eläimiin,
joilla on salaisia kykyjä ja tarkkoja aisteja.
Jos uskot tietäväsi kaiken luonnosta,
saatat erehtyä.
SELOSTAJA: BENEDICT CUMBERBATCH
Syvällä Kanadan erämaassa -
piileksii salaperäinen eläin,
jota kutsutaan "metsän kummitukseksi".
Kanahaukka.
Nollasta 65 kilometriin tunnissa alle sekunnissa.
Nopeampi kiihdytys kuin yhdelläkään muulla petolinnulla.
Lyhyiden siipien ja pitkän pyrstönsä avulla se lentää sankoissa metsissä -
uskomattoman ketterästi.
Mutta jopa kanahaukan voi päihittää.
Toisilla paljon pienemmillä olennoilla -
on vaikuttavia kykyjä, joilla voi voittaa metsän kummituksen.
Hyvän hämäränäkönsä ansiosta -
amerikanhömötiainen huomaa ylhäällä vaanivan vaaran ensimmäisenä -
ja varoittaa siitä ensimmäisenä.
Se viestittää koodin,
joka välittää haukan sijainnin ja nopeuden.
Oravat eivät ainoastaan tunnista viestiä,
ne myös matkivat sitä -
lähes täydellisesti.
Sekunneissa varoitus viestitään eläimeltä toiselle.
Varoitus kulkee metsän läpi yli 150 km tuntinopeudella.
Yli kaksi kertaa nopeammin kuin haukka.
Viesti vastaanotettu:
"Vihollinen lähestyy matalalla ja vauhdilla."
Kun metsän pienimmät huolehtivat toisistaan,
ne pysyvät askeleen edellä.
Ei tarvitse olla iso ja vahva selvitäkseen.
Tärkeintä on, että on ystäviä.
Tervetuloa eläinliittoutumien maailmaan,
jossa eläimet kommunikoivat ja tekevät yhteistyötä -
sekä muodostavat yllättäviä kumppanuuksia.
OUTOJA YSTÄVYYKSIÄ
Jopa tässä karussa maailmassa -
yhdistämällä voimansa -
eläimet voivat voittaa vaikeudet.
Kun sää muuttuu tässä Pohjois-Amerikan metsässä,
yhteistyö voi pelastaa hengen.
Tämän 150-grammaisen oravan rasvakerros ei ole riittävä talviuneen.
Sen täytyy etsiä ruokaa läpi talven.
Mutta jättäessään ystävänsä,
se voi jäätyä.
Lämpötilan laskiessa -30 asteeseen -
vain taitavimmat oravat selviävät kotiin elävinä.
Se tarvitsee ruokaa nopeasti.
Suuret silmät aistivat vähäisen valon.
Se näkee pimeässä -
yhtä hyvin kuin me näemme päivällä.
Tarkan hajuaistinsa ansiosta se löytää maasta syötävää.
Mutta sienestä saa vain neljä kaloria.
Se tarvitsee 20 kaloria selvitäkseen yön yli.
Tuota määrää ei ole helppo löytää talvella.
Jos ruoan etsimiseen kuluu enemmän kaloreita kuin se löytää,
tämä yö voi jäädä sen viimeiseksi.
Mutta tällä pikkukaverilla on salaisuus.
Se osaa lentää.
Amerikanliito-oravilla on karvainen lentopuku.
Liitopoimu yltää eturaajoista takaraajoihin.
Ne voivat liitää liki jalkapallokentän pituisen matkan.
Laskeutuakseen se käyttää häntäänsä jarruna.
Liitäen puusta toiseen se löytää tarpeeksi ruokaa pienellä vaivalla.
Mutta nyt tämä yön ninja on kaukana kavereistaan.
Jos se ei löydä pian ystäviään,
se kuolee.
Se käyttää ultraääntä lähettääkseen hätäviestin.
Suurin osa saalistajista ei kuule sitä, mutta sen kaverit kuulevat.
Ja kun he vastaavat,
se tietää, minne mennä.
Nyt niiden täytyy palata yhdessä kotiin -
päästäkseen lämpimään ajoissa.
Niillä on yli 20 pesää siellä täällä metsässä.
Voisi olla vaikeaa tietää, minne kukin on menossa -
etenkin tässä vauhdissa.
Mutta hiljattainen löytö paljasti vieläkin erikoisemman kyvyn.
Liito-oravat -
hohtavat.
Ultraviolettikamera paljastaa, miten ne hohtavat.
Ne imevät itseensä kuunvaloa -
ja hehkuvat eri väriä.
Uskotaan, että niiden hohtavat mahansa -
toimivat merkkivalona,
jotta ne näkevät toisensa yöllä -
ja voivat seurata toisiaan -
takaisin turvaan ja lämpimään.
Ne pysyttelevät lähekkäin selvitäkseen kylmimmistä öistä.
Jotkut eläimet vievät yhteistyön uudelle tasolle -
luomalla tunteen vahvasta yhteisöstä,
jossa seuraava sukupolvi voi turvallisesti kasvaa.
Preeriapöllöt kasvattavat poikasensa vaarallisessa maailmassa.
Ne ovat vain 25-senttisiä ja elävät jättiläisten jalkojen juurella -
ja jatkuvassa saalistajien pelossa.
Montanan avoimilla tasangoilla -
vaara vaanii joka puolella.
Onneksi preeriapöllöt ovat pelkkinä silminä ja korvina.
Stereonäkö ja tarkka kuulo auttavat huomaamaan vaaran.
Vielä vaikuttavampaa on, että ne huolehtivat toisistaan.
Se on ainoa pöllölaji, joka elää jopa sadan pöllön parvessa.
Ne muodostavat taitavan naapurustovahdin.
Poikasille turvallisen kasvuympäristön,
jossa harjoitella taitojaan.
Poikasen näköaisti on täysin kehittynyt jo kuukauden ikäisenä.
Mutta vain viikkoja ennen pesästä lähtöä,
niiden täytyy vielä kehittää kuuloaan.
Harjoittelemalla kääntämään päätään -
ne oppivat ohjaamaan ääniä korviinsa.
Onnistuessaan ne kuulevat äänet jopa kymmenkertaisina.
Se vaatii kuitenkin harjoittelua.
Poikasten vanhemmat ovat koko ajan suojana -
ja pitävät vahtia -
sekä poikaset ruokittuina.
Pöllöt ovat lihansyöjiä, mutta niillä ei ole hampaita.
Poikasetkin nielaisevat saaliin kokonaisena.
Kynsineen, turkkeineen, luineen ja kaikkineen.
Ja mikä menee sisään, tulee myös ulos -
oksennuspallona.
Takaisin harjoituksiin.
Miten vältetään vaara -
kuuntelemalla vanhempiaan ja seuraamalla esimerkkiä.
Kun kalkkarokäärme on lähistöllä,
poikaset tietävät pysyä etäällä.
Kalkkarokäärmeen myrkky voi tappaa Amerikan suurimmatkin eläimet.
Mutta uteliaisuus voi pelastaa hengen.
Jos ne ovat tarkkoja ja pitävät etäisyyttä,
ne ovat turvassa.
Joitain vaaroja on vaikeampi välttää.
Biisoni.
Ne tulevat preeriapöllöjen pesien lähelle kieriskelemään maassa.
Tämä yli tuhatkiloinen jättiläinen -
voisi helposti tuhota pesän ja jättää siellä olleet ansaan.
Sen vuoksi poikaset tekevät jotain ihmeellistä.
Ne ovat oppineet imitoimaan -
ja osaavat matkia kalkkarokäärmeen kalistinhännän ääntä.
Ne pelottavat pois yli 11 000 kertaa suuremman pedon.
Näistä pikkuimitaattoreista on tulossa -
täysiverisiä preeriapöllöjen turvajoukkojen jäseniä.
Katso ylös. Katso ympärillesi. Katso tarkemmin -
ja näet -
outoja ystävyyksiä piilotettuina joka puolelle maailmaa.
Muutamana erityisenä yönä joka vuosi -
tällä pienellä metsäalueella Meksikon vuoristossa -
tehdään koko maapallon hämmästyttävintä yhteistyötä.
Kiiltomatokoiras on odottanut maan alla kaksi vuotta.
Nyt on sen vuoro loistaa.
Ja sillä on juuri oikeanlaista kemiaa sitä varten.
Se siirtää happea takaruumiiseensa.
Siitä syntyy kemiallinen reaktio,
jossa lusiferiini ja lusiferaasi aiheuttavat bioluminesenssin.
Mutta pelkästään tämä lumoava kyky ei riitä.
Naaraat haluavat tulla hurmatuiksi.
Mitä kirkkaampi, sen parempi.
Koiraan ainoa keino -
on yhteistyö kilpailijoidensa kanssa.
Tuhansien kiiltomatokoiraiden yhdistäessä voimansa -
on selvästi kirkkaampaa,
mutta myös kaoottisempaa.
Naaraat kiinnostuvat vain, jos koiraat välkkyvät tahdissa.
Hitaasti ne etsivät yhteistä rytmiä,
kunnes jotain taianomaista tapahtuu.
Ne saavuttavat yliluonnollisen synkronian.
Tätä hohtavaa välähdysten aaltoa on harvoin saatu kuvattua.
2000 kiiltomatolajista -
vain noin 12 välkkyy samaan tahtiin.
Tämä ilmiö on niin uskomaton,
ettei nirsoinkaan naaras voi vastustaa sitä.
Naaras osoittaa kiinnostuksensa,
mutta sen valo on liian himmeä.
Naaraan täytyy antaa merkkinsä koiraiden välkähdyksien välissä.
Jokaisesta naaraasta kilpailee kymmenen koirasta.
Joten nyt yksilökilpailu alkaa.
Tämä päättäväinen koiras ehti naaraan luo ensin -
ja pääsee parittelemaan.
Loppujen lopuksi -
se saa kiittää onnestaan yhteistyössä tehtyä lumoavaa näytöstä.
Mitä syvemmälle sukellamme luonnon outoihin kumppanuuksiin,
sitä yllättävämpiä ne ovat.
Afrikan savanneilla -
epätodennäköiset liittolaiset tekevät yhteistyötä.
Tyydyttääkseen pohjattoman nälkänsä -
norsu syö 130 kiloa kasvillisuutta päivittäin.
Puut eivät voi paeta.
Mutta huiluakaasialla on erikoinen norsunkarkotin.
Matalataajuinen ääneen perustuva suoja,
joka kuulostaa vihaiselle mehiläisparvelle.
Se on ääni, jota norsut pelkäävät.
Akaasialla ei itsellään ole alun perin tätä systeemiä,
vaan sen asentavat pikkuapurit.
Muurahaiset kovertavat akaasian piikkeihin koloja.
Uskotaan, että ne käyttävät tuntosarviaan löytääkseen sopivan kulman.
Joten tuulen puhaltaessa,
akaasia alkaa laulaa.
Kolot eivät ainoastaan saa puuta soimaan.
Ne ovat myös sisäänkäyntejä salaiseen maailmaan.
Salaisia turvapaikkoja,
missä kasvattaa jälkeläisiä.
Puu tarjoaa myös mesiäisten makeaa eritettä, jotta muurahaiset jäävät.
Yksi akaasia voi toimia 50 000 muurahaisen kotina.
Se on kaupunki korkeuksissa,
johon on hyökätty.
Melkein kaksimetrisellä kaulalla yltää korkealle.
Näppärällä puolimetrisellä kielellään se voi syödä piikkien väleistä.
Toisin kuin norsut -
kirahvit ovat immuuneja akaasian vihellykselle.
Muurahaisten on aika näyttää arvonsa -
ja lähettää joukko kohtaamaan vihollinen,
joka on 158 miljoonaa kertaa niitä suurempi.
Nämä muurahaiset eivät näe kauas, joten ne havaitsevat hyökkääjät -
värähtelyn avulla.
Kun kirahvi syö,
oksat värähtelevät.
Jalkojensa avulla ne pystyvät mittaamaan pieniäkin eroja värähtelyssä.
Jos oikea etujalka havaitsee liikettä sekunnin murto-osan ennen takavasenta,
tiedetään vihollisen tulevan edestä oikealta.
Sotajoukot hyökkäävät.
Ne purevat kipeästi kieleen ja naamaan.
Yksi kaikkien -
ja kaikki puun puolesta.
Ne nostavat takaruumistaan ja ampuvat sieltä happoa.
Siitä juontuu niiden englanninkielinen nimi cocktail ants.
Ja se toimii.
Menetyksiä ei voi estää.
Lopulta kirahvi joutuu lähtemään.
Tuhoista huolimatta -
akaasia ja yhdyskunta jatkavat eloaan.
Kiitos uskomattoman yhteistyön.
Muutkin syyt kuin konfliktit tuovat lajeja yhteen.
Pahkasika rakastaa mutakylpyjä.
Se tuntuu hyvältä -
ja kuorii ihoa.
Mutakylvyllä ei silti pääse eroon kaikista kyytiläisistä.
Pahkasian iholla elää monenlaisia loisia.
Vertaimeviä punkkeja ja täitä,
jotka piiloutuvat hyvin.
Pahkasika tarvitsee siis apua.
Tämä mangustilauma elää lähellä.
Ne ovat puhelias sakki,
joiden kieli on yksi eläinkunnan kehittyneimmistä.
Käyttämällä laajaa sanavarastoaan -
ne keskustelevat ruoasta.
Mielipide on yhtenevä.
On aika lähteä liikkeelle.
135-kiloinen -
ja hampaita myöten aseistettu -
pahkasika on yleensä puolustuskannalla.
Tässä ugandalaisessa kylässä -
ne ovat oppineet hieman helpommin lähestyttäviksi.
Pahkasiat ja mangustit eivät puhu samaa kieltä,
mutta ne jakavat jotain nisäkkäille harvinaista.
Ne tekevät lajien välistä yhteistyötä,
josta sovittiin -
kehonkielellä.
Kun pahkasika kääntyy selälleen, mangustit ymmärtävät viestin.
Se on ruokakutsu.
Mangustien hajuaisti on tuhatkertainen ihmisiin verrattuna,
joten ne haistavat vähäisenkin veren -
ja nappaavat proteiinipitoisia loisia.
Ravitseva ateria mangusteille -
ja tarpeellinen syväpuhdistus pahkasialle.
Tämä erityinen kumppanuus on nähtävissä vain kahdessa paikassa.
Molemmat lähellä ihmisasutusta, missä on vähemmän petoeläimiä -
ja saaliseläimet voivat rentoutua -
uusien ystävien seurassa.
Eläinten sopeutuessa moderniin maailmaan -
sen seurauksena syntyy tehokkaita -
ja toimivia kumppanuuksia.
Pullokuonodelfiinit -
käyttävät kehittyneitä menetelmiä saaliin nappaamiseen.
Mutta jotkut ovat vieneet saalistuksen uudelle tasolle -
tekemällä yhteistyötä toisten älykkäiden eläinten kanssa.
Paikalliset kalastajat Brasilian Lagunassa tietävät, että touko-kesäkuussa -
vedet ovat täynnä kelttikalaa,
mutta niitä ei näe samean veden vuoksi.
Paitsi, jos näkee äänten avulla.
Kaikuluotaus on ääniluotainmenetelmä, jolla voi hahmottaa -
saaliin koon, nopeuden ja sijainnin.
Delfiinit löytävät sen avulla kelttikalat -
ja paimentavat ne tiheäksi parveksi.
Parvikalat ovat vaikea kohde.
Heilauttamalla pyrstöjään -
ne sukeltavat erikoisesti -
ja viestittävät kalastajakavereilleen:
"On aika heittää verkot vesille."
Kalastajat onnistuvat saamaan saaliin toisensa jälkeen.
Ilman apua he kalastaisivat sokkona.
Delfiinit hyötyvät siitä myös.
Kun verkot on heitetty,
kelttikalat panikoivat -
rikkovat muodostelmansa ja hajaantuvat -
suoraan kohti odottavia delfiineitä.
Jokainen saa mahan täydeltä kalaa.
Se on täydellinen kumppanuus.
Strategista ja nerokasta.
Kaksi älykästä lajia yhdistää voimansa menestyäkseen.
Maapallolla on edelleen paljon tutkittavaa.
Ja sieltä löytyy vieläkin oudompia kumppanuuksia.
Yksi maailman yllättävämmistä liittoutumista -
löytyy aivan jalkojemme alta.
Puilla on salainen sosiaalinen elämä.
Syvällä maan alla -
on käynnissä vilkkaat keskustelut.
Puut puhuvat -
käyttäen hiljattain löydettyä verkostoa,
jota kutsutaan wood wide webiksi.
Sienirihmasto -
ottaa sokereita juurista -
ja vastapalveluksena -
se luovuttaa puulle maasta keräämiään ravinteita.
Tämän maanalaisen yhteistyön sivutuotteena tapahtuu jotain yllättävää.
Kun puut ovat verkostoituneet,
ne voivat välittää tietoa.
Tärkeitä varoituksia kuivuudesta ja taudinaiheuttajista.
Tämä lännendouglaskuusi on vuosikymmeniä vanha.
Mutta nyt se on vaarassa.
Tällä kovakuoriaisella on kuolettava suunnitelma -
kerätä joukkio -
ja tappaa puu.
Lähettämällä kemiallisia viestejä ja sähköimpulsseja -
douglaskuusi varoittaa naapureitaan, jotka alkavat tuottaa suojamyrkkyjä.
Mutta sille itselleen voi olla jo liian myöhäistä.
Herneenkokoinen tuholainen erittää feromoneja,
jotka voivat sinetöidä puun kohtalon.
Se kutsuu apujoukkoja -
ja aloittaa joukkoinvaasion.
Kovakuoriaiset saapuvat -
parittelevat ja jäävät asumaan.
Sitten niiden toukat syövät puun elävältä.
Tämä mahtava kuusi kuolee viikoissa.
Epäitsekkäänä viimeisenä tekonaan -
kuoleva jättiläinen luovuttaa sokereita juuristoonsa,
jotta tärkeät ravinteet voidaan jakaa wood wide webin avulla.
Näin se auttaa naapureitaan ja jälkeläisiään vahvistumaan.
Kun yksi puu menetetään,
muusta metsästä -
tulee paremmin valmistautunut tulevaisuutta ajatellen.
Puiden ja sienirihmaston välistä yhteyttä tutkitaan edelleen,
mutta on jo selvää,
että niiden yhteistyö on tärkeää elämälle maapallolla.
Sanotaan, että luonnossa vain vahvimmat selviävät.
Mutta kun yhteistyö -
ja kommunikaatio -
tuovat eläimiä ja kasveja yhteen -
ja supervoimia yhdistetään,
jopa kaikkein heikoimmista voi tulla voittamattomia.
Jos uskot tietäväsi kaiken luonnosta,
saatat erehtyä.
Tekstitys: Niina Kinnunen