Lépj be
egy észlelésen túli világba!
Egy elképesztő állatokkal teli világba,
melyek rejtett képességekkel és kifinomult érzékszervekkel bírnak.
Ha azt hiszed, ismered a természetet…
gondold újra!
TERMÉSZET/FELETTI
BENEDICT CUMBERBATCH NARRÁLÁSÁBAN
A kanadai vadon mélyén…
van egy annyira titokzatos állat,
hogy mindenki csak az Erdő Fantomjaként ismeri.
A héja.
Hatvanöt kilométer per órára gyorsul
egy másodperc alatt.
A leggyorsabb ragadozó madár.
Rövid, lekerekített szárnyának és 30 centis faroktollainak hála
páratlan sebességgel vág át az erdőn.
De még őt is kicselezhetik.
Vannak itt olyan apró élőlények,
amelyek lenyűgöző képességeikkel felülkerekedhetnek az Erdő Fantomján.
Különleges, rossz fényviszonyokhoz szokott szemével
a kormosfejű cinege az első, aki észreveszi a légi fenyegetést,
és aki riadót fúj.
A kódolt üzenet
a héja helyzetéről és sebességéről tájékoztat.
A mókusok nemcsak felismerik a cinege jelzését…
még utánozzák is azt.
Szinte hibátlanul.
A figyelmeztetés másodpercek alatt terjed állatról állatra.
Százhatvan kilométer per órás sebességgel cikázik az erdő fái közt.
A héjánál több mint kétszer gyorsabban.
Az üzenet hangos és világos:
„Alacsonyan szálló, sebes ellenség közeleg.”
Amikor az apróságok vigyáznak egymásra…
lépéselőnyre tesznek szert.
Nem kell nagynak és erősnek lenned, hogy túlélj.
Elég, ha vannak barátaid.
Isten hozott az állati szövetségek világában,
ahol az élőlények fantasztikus módon fognak össze és kommunikálnak!
Ezzel a legelképesztőbb szövetségeket kialakítva.
FURCSA KAPCSOLATOK
Még ezen a kegyetlen terepen is…
ha összefognak,
az állatok fényes győzelmeket arathatnak.
Mikor az időjárás zorddá válik ebben az észak-amerikai erdőben,
az összefogás az élet és halál közti különbséget jelentheti.
Ez a 140 grammos mókuska képtelen elég testzsírt elraktározni a hibernáláshoz.
Ezért egész télen élelmet kell keresnie.
De ha elhagyja barátait,
könnyen megfagyhat.
Mikor a hőmérséklet mínusz 30 fok alá esik,
csak a legszívósabb mókus
térhet haza élve.
Élelemre van szüksége.
Gyorsan.
Hatalmas szeme beissza a gyenge fényt.
Olyan jól lát éjszaka,
mint mi nappal.
Kifinomult orra segít neki megtalálni az élelmet az erdő talaján.
De egy gomba csupán négy kalóriát tartalmaz.
Húsz kalóriára van szüksége az éjszaka túléléséhez.
Nem könnyű feladat télen.
Ha az étel keresése több kalóriát emészt fel, mint amennyit be tud vinni,
akkor ez lesz az utolsó éjszakája.
De eme apróságnak van egy titka.
Képes repülni.
Az északi repülőmókus szőrös szárnnyal rendelkezik,
mely a csuklójától a bokájáig nyúlik, és amelyet patagiumnak hívunk.
Majdnem egy focipályányi távolságot suhanhatnak általa.
Landolásnál a farkát használja fékezésre.
A fák közt vitorlázva minimális erőbefektetéssel talál elég élelmet.
De most ez az éjszakai nindzsa messze sodródott barátaitól.
Ha nem talál vissza gyorsan,
meg fog halni.
Útjára bocsát egy ultraszonikus segélykiáltást.
A legtöbb ragadozó nem hallja,
de a barátai igen.
Mikor válaszolnak…
pontosan tudja, hová kell menni.
Most együtt kell hazamenniük…
hogy még időben felmelegedjenek.
Több mint 20 odúval erdőszerte…
nehéz lehet lekövetni, hogy ki merre tart…
pláne ekkora sebességnél.
De egy nemrég tett felfedezés rámutat egy eddig ismeretlen tulajdonságra.
A repülőmókusok
ragyognak.
Az ultraibolya felvételek felfedik, miként fluoreszkálnak.
Magukba szívják a holdfényt,
és más színben bocsátják ki.
Az elmélet, hogy ragyogó pocakjaik valójában jeladók…
melyeket éjszaka is láthatnak barátaik…
hogy azokat követve visszataláljanak a meleg otthon biztonságába.
Összebújnak, hogy együtt vészeljék át a hideg éjszakákat.
Bizonyos állatok új szintre emelik az együttműködés fogalmát,
ezzel olyan erejű közösséget alkotva,
melyben az új generációk biztonságban növekedhetnek.
Az üregi baglyok egy veszélyes világban nevelik picinyeiket.
A maguk 25 centiméterével, óriások árnyékában élik az életüket.
Valamint a ragadozóktól való félelemben.
Montana óriási síkságain…
a veszély bármilyen irányból érkezhet.
Szerencsére az üregi baglyok csupafülek.
Binokuláris látásuk és éles fülük lehetővé teszi, hogy kiszúrják a veszélyt.
Ami még ennél is lenyűgözőbb, ahogy vigyáznak egymásra.
Ők az egyedüli baglyok, akik százas csoportokban élnek.
Az övék a tökéletes őrjárat.
Biztonságos környezet a csöppségeknek…
a fejlődéshez.
Egy hónapos korukra a baglyocskák látása teljesen kifejlődött.
De mindössze hetekkel az otthonuk elhagyása előtt
tökéletesíteniük kell a hallásukat.
Ezt kerek fejük elforgatásával tehetik meg,
hogy fülük a hang irányába nézzen.
Ha jól csinálják, tízszeresére nő a hangerő.
A technika azonban sok gyakorlásba és koordinációba fáj.
Ez idő alatt a szülők vigyáznak rájuk, óvják őket a veszélyektől
és etetik őket.
A baglyok húsevők, de nincs foguk a rágáshoz,
így még a csöppségek is egyben nyelik le az ételt.
A karmokat, a bundát, a csontokat és minden mást is.
És persze, ami bemegy, annak ki is kell jönnie.
Pelletként.
És most vissza a tanterembe!
Hogy kerüljék el a veszélyt úgy,
hogy a szüleikre hallgatnak és követik a példájukat?
Mikor megszólal a csörgőkígyó-riadó…
a baglyocskák tudják, tartani kell a távolságot.
A kígyó mérge még az amerikai kontinens legnagyobb állatait is leteríti.
De néha a kíváncsiság is életet menthet.
Amíg nyitva tartják a szemüket és ügyelnek a távolságra,
biztonságban vannak.
Más veszélyforrásokat nehezebb elkerülni.
A bölényeket.
A bagolyodvak körüli területeket célozzák meg, hogy porfürdőzzenek.
Ez a több mint 1000 kilós óriás
könnyedén összezúzhatja az odút, és beszoríthatja a baglyokat.
Így hát a baglyocskák valami elképesztőt tesznek.
Elsajátították az imitáció képességét…
és szinte tökéletesen utánozzák a csörgőkígyó hangját.
Elijesztenek egy fenevadat, ami 11 000-szer nagyobb náluk.
Ezek a kis utánzók jó úton haladnak afelé,
hogy a bagolygárda teljes értékű tagjai legyenek.
Nézz körül, hajolj közelebb,
és meglátod,
hogy csodálatos világunk furcsa kapcsolatokkal van tele!
Évente van néhány különleges éjszaka,
mikor ez az apró erdőség Mexikó hegyvidékén
a földi együttműködés legékesebb ékkövévé válik.
Ez a hím szentjánosbogár két évet várakozott a föld alatt.
Most itt az ideje, hogy ragyogjon.
És ehhez megvannak a megfelelő vegyületei.
Teleszívja a hasát oxigénnel…
az oxigén reakcióba lép két szerves vegyülettel,
a luciferinnel és luciferázzal, ami egy biolumineszcenciális robbanáshoz vezet.
Azonban még ez az elképesztő tulajdonság sem elegendő önmagában.
A nőstények szeretik, ha lenyűgözik őket.
Minél ragyogóbb, annál jobb.
A hím egyetlen esélye…
összefogni a riválisaival.
Mikor összejön több ezer hím szentjánosbogár,
az határozottan ragyogó…
de jócskán kaotikus is.
A nőstények csak akkor lépnek, ha a hímek szinkronban villognak.
Szóval lassan összehangolódnak…
amíg végül valami varázslatos nem történik.
Természetfeletti szinkronitásba lépnek.
Ragyogó mexikói hullámmá állnak össze, amit eddig nem sokan kaptak lencsevégre.
A 2000 szentjánosbogárfaj közül
nagyjából csak 12 mutat ilyen fokú egységet.
És ez a látvány annyira lenyűgöző,
hogy még a legfinnyásabb nőstény is beindul tőle.
Bár kimutatja érdeklődését…
de a fénye olyan gyenge,
hogy a hímek villanása közti szünetekben kell jeleznie.
Egyszerre tíz rivális küzd egy nőstény kegyeiért.
Szóval most minden hím magára van utalva.
Ez az eltökélt fickó közelíti meg a nőstényt először…
így ő párosodhat.
De összességében
szerelme beteljesülését az együttműködés erejének köszönheti.
Minél mélyebbre ásunk a természet furcsa kapcsolataiban…
annál nagyobbak a meglepetések.
Az afrikai szavannában
szokatlan szövetség köttetik, hogy legyűrjenek egy nagy problémát.
Hogy kielégítse étvágyát,
egy elefánt 140 kiló növényzetet eszik naponta.
A fák nem szökhetnek meg.
A fütyülő akáciának figyelemre méltó elefántellenes módszere van.
Egy alacsony frekvenciájú szónikus pajzs…
ami úgy hangzik, mint egy csapat dühös méh.
A zajtól még az elefántok is tartanak.
Az akáciának nem beépített, gyári riasztórendszere van,
hanem aprócska segítők által installált.
A szívhangyák lyukakat rágnak a felduzzadt tövisekbe.
Antennáikat a rágásra tökéletes szög megtalálására használják.
Így mikor a szél rákezd…
az akácia rázendít.
A hangyák vájta lyukak nem csupán a fa sípjai,
de egyben átjárók is egy másik világba.
Titkos menedékhelyek…
ahol utódjaikat nevelik.
A fa emellett erős függőséget kiváltó nektárt termel, hogy a hangyák
biztosan maradjanak.
Egyetlen akácia 50 000 hangyának biztosít élőhelyet.
Város a felhők közt…
ami ostrom alatt áll.
Egy kétméteres nyak a legmagasabban lévő leveleket is eléri…
a 21 centis nyelv pedig ügyesen szlalomozik a tüskék között.
És az elefántokkal ellentétben
a zsiráfok immunisak az akácia fütyülésére.
A hangyáknak ideje megdolgozniuk a lakhatásukért,
szóval sereget gyűjtenek egy olyan ellenség legyőzésére,
mely 158 milliószor akkora, mint ők.
A hangyák nem látnak messzire, így szuperérzékeny mozgásérzékelőikkel
mérik be az ellenséget.
A zsiráf étkezése
rezgéshullámokat indít el az ágakban.
A hangyák lábaikkal pedig érzékelik ezeket a rezgéseket.
Ha a jobb elülső láb egy másodperccel korábban veszi fel a jelet a bal hátsónál,
akkor az ellenség elölről, jobbról közelít.
A hangyasereg támad…
a nyelvet és a fejet ostromló fájdalmas csípésekkel.
Egy mindenkiért,
mindenki a fáért.
Szívalakú potrohuk megemelésével mérgező savat lövellnek ki.
Innen ered a nevük:
szívhangyák.
És a módszer beválik.
Áldozatok persze vannak…
de a zsiráf végül meghátrálásra kényszerül.
A veszteségek ellenére
az akácia és a hangyák is biztonságban vannak.
Hála fantasztikus szövetségüknek.
Nem csak a konfliktusok hozzák össze a fajokat.
A varacskosdisznók imádják a sárfürdőket.
Jóleső érzés…
és a bőrt is lehámlasztja.
De van, amit a sár sem képes eltávolítani.
A varacskosdisznó teste rengeteg élősködőnek biztosít otthont,
köztük vérszívó kullancsoknak és tetveknek,
melyek elérhetetlen helyeken bujkálnak.
Legalábbis segítség nélkül elérhetetlen helyeken.
A közelben él mongúzok egy csoportja.
Beszédes, az állatvilág egyik legkifinomultabb nyelvével bíró társaság.
Magánhangzók és szótagok gazdag tárházát felsorakoztatva
beszélik meg, hol étkezzenek.
Teljes az egyetértés:
ideje megrohamozni a várost.
Százötven kilójukkal…
és borotvaéles agyaraikkal…
a varacskosdisznók mindig fel vannak készülve a védekezésre.
De ebben az ugandai faluban
kevésbé elővigyázatosak.
A varacskosdisznók és a mongúzok más nyelvet beszélnek,
de valami rendkívül ritka dolgon mégis osztoznak:
a fajok közti kollaboráción…
melyet
a testbeszéd tesz lehetővé.
Mikor a disznók hempergőznek, a menyétek megértik azt.
Ez a vacsorára hívás.
Az emberekénél 1000-szer fejlettebb szaglásukkal a menyétek…
kiszagolják a vér enyhe illatát…
és összeszedik a fehérjegazdag élősködőket.
Tápláló étkezés a mongúzoknak…
illetve egy alapos nagytakarítás a varacskosdisznóknak.
Ehhez hasonló különleges kapcsolat csak két másik helyen lelhető fel a Földön.
Ezek az állatok emberlakta, ragadozómentes települések közelében leledznek,
ahol újdonsült barátaik társaságában nyugodtan megpihenhetnek.
Az állatok modern világhoz adaptálódása
teret engedett a földkerekség leghatékonyabb
és leghatásosabb kollaborációinak.
A palackorrú delfin nagyon kifinomult technikával ejti el a zsákmányát.
Azonban néhány példány teljesen új szintre emelte a vadászatot.
Egy másik
intelligens állat segítségével.
A brazíliai Laguna halászai tudják, hogy május és június között
a torkolatoknál hemzsegnek a márnák…
melyek láhatatlanok a zavaros vízben.
Kivéve, ha hang alapján tájékozódunk.
Az echolokátor egy szonárrendszer, ami meghatározza az áldozat méretét,
sebességét és távolságát.
A delfinek a márnák megtalálására…
illetve közös terelésére használják.
De a halrajokat nagyon nehéz behatárolni.
Ezért egy farokcsapással
alámerülnek,
ezzel jelezve halász barátjuknak,
hogy ideje elvetni a hálót.
Az emberek így zsákmányt zsákmányra halmoznak,
ahelyett, hogy vakon kéne halászniuk.
És a delfinek is jól járnak:
a hálók kivetésekor
a márnák bepánikolnak…
szétrebbennek,
és egyenesen
a delfinekhez sodródnak.
Így mindenki jóllakik halakkal.
Tökéletes szövetség.
Stratégia
és ügyesség
találkozása két intelligens faj kollaborációjának hála.
Világunk még sok felfedeznivalót rejt.
Még több furcsa szövetséget.
Mint kiderült, bolygónk egyik legmeglepőbb társulása
végig ott volt a talpunk alatt.
A fáknak titkos társas életük van.
Mélyen a föld alatt
élettel teli diskurzus zajlik.
A fák beszélgetnek egymással
egy nemrég felfedezett közösségi hálónak,
a „szélessávú gyökérhálózatnak” hála.
A gombák hajszálvékony nyúlványaikkal egy mátrixot alkotnak…
mely cukrot von el a fa gyökerétől…
és amiért cserébe
talajból kinyert ásványi anyaggal látják el a fát.
Ez a titkos föld alatti kapcsolat valami még váratlanabbat tesz lehetővé.
Amint a fák kapcsolatba kerülnek,
képesek információt cserélni
szárazságokról és betegségekről.
Ez a duglászfenyő évtizedek óta magasodik ez erdő fölé.
Viszont most veszélyben van.
A kéregbogárnak halálos terve van:
sereget toborozni
és végezni a fával.
Vegyületek és elektromos jelek kibocsátásával
a fa figyelmezteti szomszédjait, hogy kezdjenek a méreggyártásba.
Azonban önmagát talán már nem tudja megmenteni.
A borsóméretű kártevő olyan feromont szabadít fel…
ami megpecsételheti a fa sorsát.
Erősítést hív,
ami által valóságos inváziót indít el.
A bogarak
megérkeznek,
szaporodnak
és letelepednek.
Utódaik pedig élve falják fel a fát.
A dicső fenyő heteken belül az enyészeté lesz.
De végső önfeláldozásával…
cukrot bocsát a talajba…
az életadó nedű pedig kiosztásra kerül a szélessávú gyökérhálózaton.
Ezáltal a szomszédjai és leszármazottjai
erősebbé válnak majd.
Egy élet ugyan elhalványul,
de az erdő többi része még felkészültebbé válik a jövő kihívásaira.
Még kutatjuk a fák és gombák kapcsolatának mibenlétét,
de az már most világos, hogy
mélyen gyökeredző kapcsolatuk alapvető fontossággal bír a földi élet számára.
Azt mondják, a természetben csak a legerősebb élhet túl.
Azonban mikor a kooperáció
és a kommunikáció
összehozzák az állatokat, illetve növényeket…
valamint egyesítik szupererejüket…
még a legsebezhetőbb élőlények is megállíthatatlanokká válhatnak.
Ha azt hiszed, ismered a természetet…
gondold újra!
A feliratot fordította: Nagy Borús Levente