Vstúpte do sveta
mimo vášho vnímania.
Do sveta výnimočných zvierat
s ukrytou silou a skvelými zmyslami.
Ak si myslíte, že poznáte prírodu,
zamyslite sa znova.
SUPER/NATURAL: SUPERSCHOPNOSTI Z RÍŠE ZVIERAT
ROZPRÁVA BENEDICT CUMBERBATCH
Hlboko v kanadskej divočine
je zviera také tajnostkárske,
že ho volajú aj fantóm lesa.
Jastrab.
Z nuly na 60 kilometrov za hodinu
za necelú sekundu.
Najvyššie zrýchlenie zo všetkých dravcov.
S krátkymi, zaoblenými krídlami a 0,3 m dlhým chvostom prelieta hustými lesmi
s nevídanou pohyblivosťou.
No aj jeho vedia prekabátiť.
Iné, oveľa menšie stvorenia v lese
majú úžasné schopnosti, ktorými dokážu poraziť aj fantóma lesa.
S osobitným zrakom prispôsobeným na slabé svetlo
zazrie túto leteckú hrozbu ako prvá sýkorka,
ktorá prvá spustí poplach.
Kódovanou správou
začne hlásiť pozíciu a rýchlosť jastraba.
Veveričky sa nielenže naučili rozpoznať čvirikanie sýkoriek…
Naučili sa ho napodobniť
takmer dokonale.
Mihom sekundy sa už varovanie šíri od jedného zvieraťa k druhému.
Ozýva sa lesom rýchlosťou viac ako 160 km za hodinu.
Viac než dvakrát rýchlejšie ako jastrab.
Odkaz prijatý, nahlas a čisto…
„Nepriateľ sa blíži, letí nízko a rýchlo.“
Keď na seba malé tvory dávajú pozor,
sú o krok vpred.
Nemusíte byť veľký a tvrdý, aby ste prežili.
To, čo potrebujete, sú priatelia.
Vitajte vo svete zvieracích spojenectiev,
kde zvieratá komunikujú a spolupracujú úžasným spôsobom
a kde vytvárajú tie najnečakanejšie partnerstvá.
ZVLÁŠTNE VZŤAHY
Dokonca aj v tomto neúprosnom svete
môžu zvieratá
spojením síl triumfovať navzdory všetkému.
Keď sa počasie v tomto severoamerickom lese ochladí,
držať spolu môže znamenať rozdiel medzi životom a smrťou.
Keďže veverička váži len asi 140 gramov, nedokáže si uložiť tuk na zimný spánok.
Musí preto hľadať jedlo celú zimu.
No keď odíde od priateľov,
mohla by zamrznúť.
Keď teplota klesne na mínus 30 stupňov,
len veverička s tou najväčšou silou
sa vráti domov živá.
Potrebuje potravu,
a to rýchlo.
Veľké oči do seba vpíjajú slabé svetlo.
V tme vidí rovnako,
ako my vidíme cez deň.
A jej prenikavý čuch jej pomáha nájsť jedlo na lesnej zemi.
No taký hríb má len štyri kalórie.
Potrebuje 20 kalórii, aby prežila noc.
A to uprostred hlbokej zimy nie je vôbec ľahké.
Ak pri naháňaní sa za jedlom spáli viac energie, ako by našla jedla,
táto noc bude jej posledná.
No táto ľahučká veverička má jedno tajomstvo.
Dokáže lietať.
Severné lietajúce veveričky majú akoby huňatý okrídlený oblek,
ktorý sa dokáže natiahnuť od zápästia po členok, zvaný patágium.
Dokážu tak preplachtiť takmer dĺžku futbalového ihriska.
A aby pristála, zmení svoj chvost na vzdušnú brzdu.
Pri plachtení medzi stromami nachádza dostatok jedla s minimálnym úsilím.
No práve teraz je nindža noci veľmi ďaleko od svojich priateľov.
Ak ich rýchlo nenájde,
zomrie.
Vyšle preto núdzovú ultrazvukovú správu.
Väčšina predátorov ju nepočuje,
no jej priatelia áno.
A keď jej odpovedia,
vie presne, kam má ísť.
Teraz musia letieť spolu domov,
aby sa zohriali, kým nebude neskoro.
Pri viac ako 20 rôznych brlohoch roztrúsených po celom lese
by bolo ťažké stále sledovať, kam všetci idú,
najmä pri tejto rýchlosti.
No nedávno sa zistilo, že majú ešte pozoruhodnejší skrytý talent.
Lietajúce veveričky
svietia.
Filmovanie pri ultrafialovom svetle odhalí, ako fosforeskujú,
pričom absorbujú mesačné svetlo jednej farby
a emitujú ho v inej farbe.
Predpokladá sa, že ich brušká žiariace v tme
fungujú ako signál,
aby v noci videli svojich priateľov
a sledovali ich na ceste späť tam,
kde sú v teple a bezpečí.
Držia sa spolu, aby dokázali prežiť tie najchladnejšie noci.
Niektoré zvieratá povýšili spoluprácu na vyššiu úroveň
a vytvorili si silný zmysel pre komunitu,
v ktorej môže bezpečne rásť ďalšia generácia.
Kuvik zemný vychová svoje mláďatá v nebezpečnom svete.
Pri výške 25 cm žijú pod nohami
obrov.
A to v neustálom strachu z dravcov.
Na otvorených pláňach Montany na neho
nebezpečenstvo číha z každého uhla.
Kuvik zemný má, našťastie, oči a uši všade.
Vďaka binokulárnemu zraku a ostrému sluchu dokáže vycítiť nebezpečenstvo.
Ešte pôsobivejšie je, že na seba navzájom dávajú pozor.
Sú to jediné sovy, ktoré žijú vo veľkých, až 100-člených skupinách.
Vytvárajú si neprekonateľné susedské hliadky.
Bezpečné prostredie, v ktorom môžu ich rastúce sovíčatá
zdokonaľovať svoje zručnosti.
Sovíča má už po jednom mesiaci plne vyvinutý zrak.
No teraz, len pár týždňov pred opustením hniezda
ešte stále potrebujú zlepšiť svoje sluchové schopnosti,
a to tak, že sa naučia otáčať svoju vypuklú tvár tak,
aby nasmerovali zvuk do svojich uší.
Keď to zvládnu, zvuky to až desaťnásobne zosilní,
no vyžaduje si to tréning a koordináciu.
A celý ten čas ich strážia ich rodičia,
dávajú na nich pozor
a kŕmia ich.
Sovy sú mäsožravce, no nemajú žiadne zuby, ktorými by hrýzli.
Takže dokonca aj mláďatá mäso prehĺtajú vcelku.
Pazúry, srsť, kosti, všetko.
A čo ide dnu… musí ísť aj von
v podobe peletky.
No späť do triedy.
Nebezpečenstvu sa vyhnú,
keď budú počúvať rodičov a brať si z nich príklad.
Keď sa ozve výstraha na štrkáča,
sovíčatá vedia, že si musia zachovať odstup.
Jeho jed by dokázal zabiť aj tie najväčšie zvieratá
túlajúce sa Amerikou.
No keď budú zvedavé, môže im to zachrániť život.
Pokiaľ budú pozorne sledovať a udržiavať si odstup,
mali by byť v bezpečí.
No určitým nebezpečenstvám sa dá predísť len ťažšie.
Bizón.
Na otvorené pláne, kde sú aj sovie nory, chodia kvôli prachovému kúpeľu.
Tento cez tonu vážiaci obor
by mohol ľahko zničiť dúpä a uväzniť sovy vo vnútri.
Sovy preto urobia niečo úžasné.
Naučili sa umeniu imitácie,
a tak takmer dokonale dokážu napodobniť zvuk štrkáča.
Takto vystrašia obra, ktorý je 11-tisíckrát väčší.
Tieto úžasné sovíčatá sú na dobrej ceste
stať sa plnohodnotnými členmi bezpečnostných síl kuvika zemného.
Pozrite hore, okolo seba, ešte bližšie
a uvidíte
zvláštne vzťahy ukryté všade v tomto úžasnom svete.
Každý rok je len pár výnimočných nocí,
keď sa v tejto malej časti lesa v horách v Mexiku
odohráva jeden z najočarujúcejších prejavov spolupráce na Zemi.
Tento samec svetlušky čaká dva roky pod zemou.
Teraz prišla jeho šanca zažiariť.
A má na to tú správnu chémiu.
Do svojej brušnej dutiny začne vháňať kyslík.
Ten zareaguje s účinnými chemickými zlúčeninami,
luciferínom a luciferázou, v explózii bioluminiscencie.
No ani táto podmanivá schopnosť sama osebe nestačí.
Samičky treba očariť.
Čím svetlejšie, tým lepšie.
Preto nemá na výber
a musí sa spojiť so svojimi rivalmi.
Keď sa spoja tisícky samčekov svetlušky,
je z toho určite viac svetla,
no oveľa väčší chaos.
Samičky urobia prvý krok až vtedy, keď samčeky blikajú synchronizovane.
Pomaly teda prispôsobujú svoje načasovanie,
kým sa napokon nestane niečo kúzelné.
Dosiahnu nadprirodzenú synchronizáciu,
žiariacu mexickú vlnu, ktorá bola ešte len párkrát zachytená na kamere.
Z dvetisíc druhov svetlušiek
len takmer 12 dokáže svietiť naraz
a táto reťazová reakcia je taká fenomenálna,
že aj tá najprieberčivejšia samička si nemôže pomôcť.
Ukáže svoj záujem,
no jej svetlo je také slabé,
že ho musí vyslať presne počas pauzy samčieho blikania.
Na každú samičku čaká desať navzájom si konkurujúcich rivalov.
Takže teraz je to každý samček sám za seba.
A práve tento odhodlaný samček prichádza k samičke ako prvý
a konečne dostáva šancu spáriť sa.
No v konečnom dôsledku
mal šťastie v láske len vďaka tomu ich kúzelnému prejavu
spolupráce.
Čím hlbšie prenikáme do zvláštnych vzťahov v prírode,
tým sú prekvapivejšie.
V africkej savane
spolupracujú nepravdepodobní spojenci pri prekonávaní veľkého problému.
Na uspokojenie svojho obrovského apetítu
slon skonzumuje 136 kíl vegetácie denne.
Stromy nemajú kam uniknúť.
No strom hvízdavej akácie má mimoriadny prostriedok na odstrašenie slonov.
Sonický štít s nízkou frekvenciou,
ktorý znie ako roj nahnevaných bodavých včiel.
Tohto zvuku sa boja dokonca aj slony.
Akácia však nerastie so zabudovaným výstražným systémom,
inštalujú jej ho malí pomocníci.
Takzvané koktailové mravce vyhlodávajú diery v napuchnutých tŕňoch.
Predpokladá sa, že pomocou tykadiel nájdu ten dokonalý uhol.
Keď potom začne prevládať vietor,
akácia začne spievať.
Mravčie diery sú nielenže dôvod, prečo stromy pískajú,
sú to aj portály do ukrytého sveta.
Tajné bezpečné domovy,
kde mravce vychovávajú potomstvo.
Strom im tiež dodáva vysoko návykový cukrový nektár, aby si tak mravcov
udržal.
Na jednom strome akácie môže žiť až 50-tisícčlenná kolónia.
Je to mesto na oblohe,
no hrozí mu útok.
Krk so 180 centimetrami dosiahne aj na tie najvyššie listy.
Obratný, polmetrový jazyk dokáže vyberať aj medzi tŕňmi.
A na rozdiel od slonov,
žirafy sú imúnne voči hvízdaniu akácie.
Nastal čas, aby mravce bránili svoju pevnosť,
zmobilizovali armádu a porazili nepriateľa,
ktorý je 158-miliónkrát väčší.
Koktailové mravce nevidia ďaleko, takže útočníka odhalia
pomocou hypersenzitívnych vibračných senzorov.
Keď sa žirafa kŕmi,
vysiela šokové vlny medzi vetvami.
Mravce dokážu zmerať minútové rozdiely v týchto záchvevoch svojimi nohami.
Ak predná pravá zaznamená pohyb časť sekundy pred zadnou ľavou,
znamená to, že je tu nepriateľ, treba ísť vpravo.
Armáda zaútočí
bolestivými uštipnutiami jazyka a tváre.
Jeden za všetkých
a všetci za strom.
Keď zodvihnú brušká, vypustia škodlivú kyselinu.
Tak prišli k svojmu menu.
Koktailové mravce.
A funguje to.
Stratám sa nedá predísť,
no napokon je žirafa donútená ustúpiť.
Napriek škodám a stratám
bude akácia spolu s kolóniou žiť ďalej.
Vďaka ich pozoruhodnému partnerstvu.
No nielen konflikty dokážu spájať jednotlivé druhy.
Diviaky milujú dobrý bahenný kúpeľ.
Je to skvelý pocit
a čistí to pokožku,
no niektoré veci neodstráni ani bahno.
Telo diviaka je hostiteľom rôznych druhov parazitov,
krv cicajúcich kliešťov a vší,
ukrytých na miestach, kam sa nedostanú.
Teda aspoň bez malej pomoci.
Neďaleko žije skupina mungov.
Sú to zhovorčivé tvory
s jedným z najsofistikovanejších zvieracích jazykov.
Pomocou širokého slovníka slabík a hlások
diskutujú o tom, kde nájsť jedlo,
a všetci súhlasia.
Je načase ísť do mesta.
S váhou 150 kíl,
vyzbrojené klami,
sú diviaky zvyčajne v defenzíve.
Ale v tejto ugandskej dedinke
sa naučili byť trochu prístupnejšie.
Diviaky a mungovia nerozprávajú tým istým jazykom,
no majú spoločnú, medzi cicavcami veľmi neobvyklú vec,
a to medzidruhovú spoluprácu
iniciovanú
rečou tela.
Keď sa diviak pretočí, mungovia vedia, čo tým chce povedať.
Je to pozvánka na večeru.
S čuchom tisíckrát citlivejším ako máme my
zachytia aj slabý pach krvi
a povyberajú si proteínom napakované parazity.
Výživné jedlo pre mungov
a toľko potrebné hĺbkové čistenie pre diviaka.
K tomuto zvláštnemu vzťahu dochádza len na dvoch miestach na Zemi.
Obe sú v blízkosti ľudských obydlí, kde je menej predátorov,
takže korisť si tam môže trochu odpočinúť
v spoločnosti nových priateľov.
Ako sa zvieratá prispôsobujú modernému svetu,
začínajú vznikať tie najúčinnejšie
a najefektívnejšie partnerstvá.
Delfíny skákavé
využívajú vysoko sofistikované techniky, aby prilákali korisť.
No niektoré povýšili lov na úplne novú úroveň,
keď sa dali dokopy
s iným inteligentným tvorom.
Miestni rybári v brazílskej Lagune vedia, že od mája do júna
sú tieto vody v ústí rieky plné rýb parmíc,
no pre kalnú vodu ich nevidno,
pokiaľ nevidíte pomocou zvuku.
Echolokácia je presný sonarový systém, ktorý dokáže zistiť veľkosť,
rýchlosť a vzdialenosť koristi.
Delfíny ju používajú na nájdenie parmíc,
ktoré následne naženú spolu.
No húfy rýb je veľmi ťažké zacieliť.
Takže jedným švihnutím plutvy
sa špecificky vnoria do vody,
pričom týmto charakteristickým úderom svojim kamošom rybárom signalizujú,
že je načase nahodiť sieť.
Vďaka tomu majú rybári plné siete tam,
kde by inak rybárčili naslepo.
A pomáha to aj delfínom..
Keď sú siete nahodené,
parmice spanikária,
rozpustia formáciu
a rozoženú sa
rovno smerom k čakajúcim delfínom.
Všetci skončia s plnými bruchami rýb.
Je to dokonalé partnerstvo.
Strategické,
dômyselné,
s dvoma inteligentnými druhmi, ktoré sa spojili, aby uspeli.
V našom svete je stále čo objavovať.
A dokonca ešte aj zvláštnejšie partnerstvá.
Ukázalo sa, že jedno z najprekvapivejších spojenectiev na Zemi
sa ukrýva priamo pod našimi nohami.
Stromy vedú tajný sociálny život.
Hlboko v podzemí
sa odohráva živá konverzácia.
Stromy rozprávajú
pomocou novo objavenej sociálnej siete,
známej ako www, podzemná lesná sieť.
Huby, ktoré vytvárajú maticu vlásočnicových vlákien,
odoberajú cukor z koreňov stromu
a na oplátku
zásobujú strom minerálmi, ktoré sťahujú z pôdy.
Tento tajný podzemný vzťah umožňuje ešte niečo
neočakávanejšie.
Keď sú stromy prepojené,
vymieňajú si informácie,
dôležité varovania o suchu či ochoreniach.
Táto duglaska tisolistá tu už stojí desaťročia.
No teraz je ohrozená.
Chrobák duglaský má zákerný plán,
vybudovať armádu
a zabiť strom.
Vyslaním chemických a elektrických signálov
duglaska varuje svojich susedov, aby produkovali obranné jedy.
No už je možno príliš neskoro, aby zachránila samu seba.
Tento škodca o veľkosti hrášku emituje feromón,
ktorým spečatí osud duglasky.
Volá posily
a započína masovú inváziu.
Chrobáky
prichádzajú,
aby sa párili
a nasťahovali sa do stromu.
A potom ich mladé zožierajú strom zaživa.
Táto mocná duglaska bude do pár týždňov mŕtva.
No v nesebeckom záverečnom akte
tento zomierajúci obor odvádza cukor do svojich koreňov, aby sa tak
o svoje životodarné zásoby podelil cez podzemnú lesnú sieť so všetkými.
A tým pomôže svojim susedom a potomstvu,
aby rástli na sile.
Ako ubúda jeden život,
zvyšok lesa
je o niečo pripravenejší na boj za svoju budúcnosť.
Stále objavujeme silu spojenia
medzi stromami a hubami.
Ale už je jasné,
že tento hlboko zakorenený vzťah je základom pre všetok život na Zemi.
Hovorí sa, že v prírode prežijú len tí najsilnejší.
No keď spolupráca
a komunikácia
spoja zvieratá a rastliny dokopy,
a prepoja sa superschopnosti,
aj tí najzraniteľnejší sa môžu stať nezastaviteľnými.
Ak si myslíte, že poznáte prírodu,
zamyslite sa znova.
Preklad titulkov: Barbora Belobradová