Vstupte do světa mimo vaše vnímání.
Do světa pozoruhodných zvířat
s utajenými schopnostmi a supersmysly.
Jestli si myslíte, že o přírodě víte vše…
Zamyslete se znovu.
SUPER/NATURAL: SUPERSCHOPNOSTI Z ŘÍŠE ZVÍŘAT
Zvířata v tomto nevyzpytatelném světě…
NAMLUVIL BENEDICT CUMBERBATCH
…udělají vše, aby svou rodinu ochránila.
Ale být skvělým rodičem znamená i velkou zodpovědnost.
Tento sameček ostnáka afrického zůstal na nošení mláďat sám.
Čtyři týdny se bez pomoci staral o vajíčka,
a co se přede dvěma dny vylíhla, bere je pod svá křídla.
Ostnáci se rodí jako minidvojníci dospělých.
A jsou překvapivě samostatní.
Jejich doširoka rozevřené prsty,
stejné, jako má jejich táta, rozloží váhu na velkou plochu,
takže téměř dovedou chodit po vodě.
Vydávají se daleko do leknínového pole
a chytají mouchy.
Otec se pohybuje na křehké linii
mezi svobodou, jakou ptáčata potřebují k růstu,
a jejich bezpečím.
Možná jsou soběstačná, ale nebezpečí si neuvědomují.
Pouze jedno ze čtyř se dožije dospělosti.
Orel jasnohlasý má polarizovaný zrak. Díky němu vidí i skrz oslnivé světlo
odrážející se od vodní hladiny a pátrá po jakémkoli pohybu.
Když ostnáci vycítí nebezpečí, obvykle popadnou své mladé
a utíkají se schovat.
Ale jeho ptáčata jsou roztroušená příliš daleko.
A tak spustí tajný poplach,
který sepne neuvěřitelný obranný instinkt.
Ptáčata ztuhnou.
Otec může jen doufat, že zůstanou co nejvíc nehybná.
Jakmile nebezpečí pomine, utíká je sesbírat.
Ale jedno ptáče pořád chybí.
Pořád je ztuhlé.
Otvory v zobáku fungují jako šnorchl a umožňují mu dýchat.
Ale protože je pod vodou, otcovo volání neslyší.
Čím víc ho hledá, tím víc pozornosti přitahuje.
Krokodýli dokáží pomocí své citlivé kůže zachytit vibrace.
Ostnáčí velké nohy si vybírají svou daň.
Otcovo volání se konečně ozve dost blízko, aby ho ptáče zaslechlo,
a vydá se za ním.
Konečně.
Všechna jsou zase pohromadě,
zachumlaná u táty.
Když se zvířata chopí výzvy vychovat své mladé,
chce to mimořádné schopnosti, aby rodina prosperovala.
POKREVNÍ POUTO
Matky udělají neskutečné věci, aby svým potomkům zajistily
co nejlepší start do života.
Tato tereka velká hledá ideální pláž, kde by mohla naklást vajíčka.
Problém je, že takovou lze najít jen dva měsíce na konci období sucha…
ukrytou ve spletitém bludišti vodních toků.
A řeka je příliš kalná, než aby našla cestu.
Ale matka je odhodlaná.
Napíchne se na neuvěřitelnou tajnou síť.
Řídí se podle tlumeného volání dalších želv.
Zvuk sílí
a hlasů přibývá.
Želví matky se shromažďují
z okruhu 3 900 kilometrů čtverečních.
Je jich 40 000.
Společně s ostatními samičkami musí nějak zajistit,
že se vejce vylíhnou na začátku období dešťů.
Když je naklade moc brzy, její mláďata se nedokážou vyhrabat
z horkého vyschlého písku.
A když moc pozdě, stoupající hladina vejce zatopí.
Nedávno se přišlo na to, že tyto želvy mají pozoruhodnou schopnost
předpovídat budoucnost.
Díky kolektivní inteligenci mohou posoudit ideální čas na snášku.
Pomocí osmi různých zvukových projevů diskutují o vlhkosti, teplotě
a úrovni hladiny,
dokud se neshodnou.
Vhodný čas nadešel teď.
Ostatní ji navedou, kde si má vybrat místo.
Přímo tady, uprostřed pláže.
Tím, že hnízdí společně,
dávají čtyřem milionům malých želv
nejvyšší šance na přežití, až se za dva měsíce vylíhnou.
Zatímco vajíčka zrají v písku,
nahoře konečně začíná pršet.
Tato čerstvě vylíhnutá želva stejně jako její matka mluví.
A není sama.
Rozhovoru se účastní tisíce hnízd po celé pláži.
Společně se rozhodnou, kdy bude nejlepší se vydat na povrch.
Z vlhkého písku se vyhrabou snadno.
Ale vynoří se do nebezpečného světa.
Některé se k řece nikdy nedostanou.
Ale neuvěřitelná týmová práce jejich matek zajistila,
že síla těchto malých želviček
je v počtu.
Schovávají se v davu,
komunikují spolu
a ti vepředu povzbuzují ostatní, aby postupovali vpřed.
A stejně jako předtím její matka, i ona to s vedením skupiny
zvládla.
Teď musí plavat do bezpečí.
A je to k neuvěření, ale má tu někoho, kdo jí ukáže cestu.
Máma je pořád tady.
Vlastně tu čekaly všechny želví matky.
Když své mladé zaslechnou, volají na ně
a vedou je hlouběji do řeky.
Tento nedávný objev je prvním příkladem želvích rodičů,
kteří potomkům pomáhají i po vylíhnutí.
Nadpřirozené rodičovství
pro mnoho zvířat začíná dlouho před narozením.
Uvnitř dělohy roste pozoruhodný život.
Jsou mu čtyři měsíce a váží méně než 30 gramů.
Než se tento slon africký narodí, musí svou váhu znásobit 6 000krát.
Ale těžkou práci odvede někdo jiný.
Sloní matky mají ze všech savců nejnáročnější těhotenství.
Slůně musí nosit téměř dva roky
a zajistit, aby rostlo
i během extrémních období
a bylo v bezpečí před mnoha nebezpečnými nepřáteli.
Ale nejsou na to samy.
Stádo je jejich záchranné lano.
A jeho také.
V děloze si hoví už 12 měsíců a uši a sluch se mu stále vyvíjejí.
Ale už poslouchá.
Nohama.
Speciální buňky v jeho prstech a patách zachytávají vibrace,
jak stádo komunikuje.
Učí se rozpoznávat matčin hlas
a svou obrovskou rozvětvenou rodinu.
Sloni si prostřednictvím komunikace a spolupráce vytvářejí pevné vazby
a sociální sítě, které budou pro jeho přežití zásadní.
Ale uvědomit si ve stádu sebe sama vyžaduje neuvěřitelnou inteligenci.
A ještě ve 20 měsících potřebuje víc času na vývoj
největšího mozku mezi suchozemskými zvířaty.
Matka proto těhotenství prodlouží o další dva měsíce
a udržuje přísun hormonů do dělohy…
dokud slůně konečně není připravené na svět venku.
Jeho mláděcí oči mu zatím neslouží dokonale,
ale matčiny nízkofrekvenční zvuky jsou konejšivě známé.
Ostatní samice ve stádu ho uklidňují laskavým brumláním.
A své vzrušení dávají najevo vylučováním feromonů
z temporálních žláz.
Ale na oslavu moc času není.
Pach porodu se rychle šíří ranním vzduchem.
Samice odstraňují stopy po porodu a rozhazují bahno, aby pach zamaskovaly,
zatímco matka příslibem mléka slůně povzbuzuje, aby vstalo.
Ale než se napije, musí se přesunout.
Pohybují se tu lví smečky, které loví zranitelné slony.
Ale v čím dál teplejším světě
je pro novorozeně největší hrozbou dehydratace.
Tento rok nepršelo.
Najít vodu během období sucha bude vyžadovat snahu celé rodiny
a také úžasné rodičovské schopnosti, jestli má slůně cestu přežít.
Ne všichni rodiče zůstávají poblíž, aby svá mláďata chránili.
Místo toho potomkům bezpečí zajišťují superschopnostmi,
zatímco oni jsou pryč.
Pralesnička pralesní, velká jako palec, měla v ekvádorském mlžném pralese
plné ruce práce při hledání kaluží pro každého ze svých pěti pulců.
Už zbývá jen jeden.
Vyměšuje speciální tekutinu, aby jí pulec mohl plavat na zádech.
A potom svým neuvěřitelným čichem najde stojatou vodu.
Ale je až tam… nahoře.
Rostliny z čeledi broméliovitých rostou na větvích až u klenby.
Není tu půda, ze které by získávaly vodu, a tak si ji zachytávají.
Ideální školka pro pulce,
ale pro maličkou žábu je to pořádný horolezecký kousek.
Pulce vyloží do jeho nového domova.
Ale pro ni tady nahoře nic není.
Pro potravu se musí vrátit na zem
a její mláďata zůstávají napospas predátorům, co loví kolem bromélií.
Ale matka má plán.
Na zemi pokryté listím
zhltne droboučké jedovaté mravence.
Výživní moc nejsou.
Ale tahle vynalézavá žába
umí mravenčí jed vstřebat a vytvořit mnohem silnější sloučeninu…
díky čemuž je její kůže na dotek vražedná.
Zahalila se do chemického štítu.
A teď tu jedovatou superschopnost potřebuje předat svým mladým.
Do každé školky
naklade jedno neoplodněné vajíčko
plné neurotoxinů.
Když se do něj pulec pustí,
jed se z vajíčka uvolní
a rozlije se do školky.
Pavouci z čeledi palovčíkovitých kořist nacházejí chutí na nohách.
Ale tahle voda je moc jedovatá.
Máma stíhačka dva měsíce klade otrávená vajíčka ke svým pulcům
a stará se, aby rostli
a změnili se v malé ďábelské jedovaté pralesničky,
jako je i ona.
Když je výchova mláďat ještě dlouhodobější investice,
chce to opravdu nevšední rodičovské schopnosti.
Šest koťat není žádný med. Zvlášť pro prvorodičku.
Ale tahle gepardice pochází z rodu supermám,
proslulých vychováváním početných vrhů.
Postarat se v africké savaně o takovou velkou rodinu
si žádá velmi specifické dovednosti.
Lovit musí téměř každý den.
Aby našla dostatek kořisti, napojuje se na utajený svět smyslů.
Impaly.
Kopyty za sebou zanechávají pachové stopy,
aby se stádo drželo pohromadě.
A ona je tak může díky svému vytříbenému čichu vystopovat.
Ale jsou tací, kteří stejným způsobem sledují zase její rodinu.
Větší predátoři hledají a zabíjejí geparďata.
A proto aby je vystopovat nemohli, dělá gepardice něco pozoruhodného.
Neutralizuje sloučeniny síry z potravy,
a zbaví tak svou moč pachu.
Díky tomu je téměř nemožné ji sledovat.
Šest mláďat je pro dravce lovícího ze zálohy hendikep.
Ale má výhodu. Může lovit i přes den během veder.
Většina predátorů teď musí odpočívat.
Proto je to nejvhodnější chvíle, kdy mláďata opustit
a vyrazit na lov sama.
Její skvrnitá srst v hustém podrostu splývá s polostínem
a ona se může ke kořisti lépe přiblížit.
Ale poslední úsek
musí překonat v otevřeném terénu.
A tak horko znovu využije ve svůj prospěch.
Impaly mají díky očím po stranách hlavy velké zorné pole,
ale špatně odhadují vzdálenosti.
Opar horkého vzduchu funguje jako plášť neviditelnosti.
Díky němu se může schovat přímo před jejich zraky
a pomalu se plížit blíž,
dokud není připravená zaútočit.
Z nuly na 95 km/h za méně než tři vteřiny.
Konečně. Jídlo pro celou rodinu.
Ale i tak mláďata při jídle popohání. Ví, že není moc času.
Jakmile odkryjí svalovinu, krev se smísí s kyslíkem
a vytvoří pach, který se nese daleko po větru.
Ale gepardice má až jasnozřivé schopnosti. Pozná, že se blíží potíže,
a je vždy o krok napřed.
Celá rodina je najezená a v bezpečí.
Máma si konečně může užít zasloužený odpočinek.
Ale zase ho nesmí být moc.
Za necelý rok a půl musí mláďata naučit soběstačnosti.
Připravit mláďata na odlet z hnízda je pro rodiče kříž.
Městská džungle Chicaga se nezdá jako dobré místo k výchově potomků.
Pokud nejste superrodič.
Pro sokola stěhovavého má Větrné město mnoho výhod.
Neviditelnou síť vzdušných proudů v centru Chicaga,
kterou tato matka využívá ke svému prospěchu.
Když slunce rozpálí asfalt a beton,
vytvoří se silné termické proudění,
které jí pomáhá prudce vyletět 800 metrů nad horizont…
A může se vrhnout dolů.
Čtyři sta kilometrů v hodině.
A pokud jí kořist unikne za budovy,
využije rychle proudící vzduch mezi bloky jako tryskové proudění.
To zvýší její horizontální rychlost
a dodá jí moment překvapení.
Díky úspěšnému lovu ve městě vychová víc potomků
než její příbuzní na venkově.
Posledních pět týdnů se starala, aby její tři mláďata sílila,
a poskytovala jim vše, co potřebují k přežití.
S trochou pomoci od supertáty.
Společně se dělí o hlídání mladých i lov.
Ptáčata začínají obrůstat peřím.
A za pouhých osm týdnů
musí být připravena přežít ve městě sama.
Naučit je rychlosti bude jejich zatím největší rodičovská výzva.
A tak když se otec vydá sehnat oběd,
matka začne ptáčata učit extrémnímu létání ve městě.
Naučit se lovit nad městem vyžaduje jedinečné dovednosti.
Matka jim musí ukázat, jak využívat spletité termální proudění
jako vzdušné dálnice.
A tak jim to předvádí…
znovu.
A znovu.
Ptáčata začínají nacvičovat, jak nad proudy držet rovnováhu,
dokud konečně nejsou
připravená…
vzlétnout.
Teď, když se naučila létat,
je načase postoupit k pokročilejší vzdušné akrobacii.
Otec se vrátil s motivační pomůckou, která lekci pozvedne na jinou úroveň.
Upustí kořist, a učí tak ptáčata, jak využívat gravitaci
a měnit tvar těla, aby lépe klouzala vzduchem
a nabrala rychlost.
Matka teď lekci ztíží. Chce, aby ptáče chytilo předávané jídlo.
Takhle si potrénuje mrštnost a naučí se popadnout rychle letící kořist.
Žádní jiní ptáci tolik času výuce mladých nevěnují.
Ale investice se jim mnohokrát vrátí.
Za pouhý měsíc bude vycvičená nová generace superlovců.
A ti si ve víru velkoměsta hravě poradí.
Na tomto korálovém útesu
žije jeden drobný živočich, který své potomky nikdy odejít nenechá.
Mořská houba slouží jako živoucí hrad pro královnu, pistolovou krevetu…
a její třísethlavou kolonii.
Krevety nejsou větší než zrnko rýže.
A matka vládne obrovskou mocí, kterou si je drží v područí.
Vylučuje chemický koktejl,
který potlačuje schopnost jejích dcer rozmnožovat se
a mění je na svědomité dělnice.
Neúnavně se lopotí, čistí houbu
a starají se o průchody.
Ale ne všichni její poddaní jsou si rovni.
Jiní se vyvinou do bojovných krevet
s obrovskými klepety a obranářským instinktem.
Mořské hvězdice se živí mořskými houbami
a vždy se pokouší krevety z jejich domu vyzobat.
Ačkoli mořská hvězdice je tisíckrát větší než ony,
krevety se proti ní sjednotí.
Ale jak všichni vojáci brání hlavní bránu, tou zadní se dovnitř plíží větší hrozba.
Mnohoštětinatec.
Červ s ideálním tvarem těla, aby dokázal proniknout do srdce kolonie.
Ale tihle se neživí houbami.
Jejich čelisti slouží k porcování krevet.
Dělnice jsou bezmocné. Bránit se nemohou.
Ale varovným cvakáním volají posily.
Dorazí vojáci a použijí svou ultimátní zbraň.
Cvaknou klepety tak rychle, že se voda odpaří
a vytvoří bublinu.
Ta vlivem podmořského tlaku imploduje,
voda uvnitř se ohřeje až na 4 500 °C
a vytvoří silnou tlakovou vlnu.
Červ je v šoku a dává se na ústup.
Ale škody napáchat stihl.
Královna je mrtvá.
Jakmile její vliv pomine, začíná boj o moc.
Dělnice už nejsou pod chemickou kontrolou své matky a začínají se měnit.
Vítězem se stane ta, která jako první dospěje
a začne ovlivňovat své sourozence.
Rod přežije.
Rodiny jsou nejsilnější, když drží při sobě.
Ale ne vždy to jde.
Hledání vody je tak zoufalé,
že se tato rodina musí rozdělit.
Sloni mohou ujít 32 kilometrů za den,
ale někteří mají problém držet tempo.
Na každý krok dospěláků
jich slůně musí udělat šest.
Stádo musí zůstat v pohybu,
ale matka své mládě neopustí.
V 38stupňovém horku
jsou vyčerpaní,
téměř dehydratovaní
a blízko smrti.
Vyhrabat chladnou zeminu je jediný způsob, jak slůněti ulevit.
Tím získá trochu času…
aby použila svou nejmocnější superschopnost.
Nakloní se dopředu a přenese váhu, aby měla hlavu zarovnanou s nohama,
a chodidla roztáhne tak, aby se celou plochou dotýkala země.
A pak udělá něco mimořádného.
Hmatem hledá svou rodinu.
Pět kilometrů daleko
stádo používá choboty k tomu, aby snížilo frekvenci volání,
a vysílá tak vibrace do země.
Citlivé buňky v nohách slonice zvuk zachytí
a vedou ho její kostrou až k uchu.
Přešlapováním rozšifruje směr, odkud zpráva přichází,
a její obsah.
Rodina je popohání.
Slůně už toho moc nezvládne,
ale matka je odhodlaná.
Ví, že rodina je volá z dobrého důvodu.
Díky té samé schopnosti cítit vibrace
uslyšeli něco úžasného.
Bouřky také vytvářejí nízkofrekvenční ultrazvuk.
Má se za to, že sloni je dokáží vycítit až na 160 kilometrů.
Stádo naslouchá zemi
a vydává se přímo ke zdroji.
Jsou hladoví a slabí.
Ale příslib životodárné vody je žene kupředu.
A pak konečně…
jsou u ní.
Jak se zpráva o naději šíří,
přicházejí další sloni,
dokud není celá rodina zase pohromadě.
Skoro.
Slůně se pořád vleče.
Ale matka ho neopustila
a teď už jsou tak blízko, že vodu cítí.
Když rodina drží při sobě,
komunikuje, spolupracuje a jedná jako jeden,
každý – a je jedno, jak malý – má velkou šanci přežít.
Zajistit pokračování pokrevní linie je hlavní smysl života.
Ochrana, uživení rodiny a zajištění budoucnosti pro novou generaci
úžasných zvířat
si žádají každou možnou superschopnost.
Jestli si myslíte, že o přírodě víte vše…
Zamyslete se znovu.
Překlad titulků: Markéta Klobasová