Kom til en verden hinsides dine sanser.
En verden af ekstraordinære dyr
med skjulte kræfter og supersanser.
Hvis du tror, du kender naturen...
må du tro om.
I denne uforudsigelige verden...
FORTALT AF BENEDICT CUMBERBATCH
...vil dyr gøre alt for at beskytte deres familier.
Men med til godt forældreskab hører også stort ansvar.
Denne afrikanske bladhøne er alene med ungerne.
I fire uger har han været ene om at passe æggene.
Og siden de klækkede for to dage siden har han gemt ungerne under vingen.
Ungerne klækkes som små, tændstikæskestørrelse bladhøns.
Og de er overraskende selvstændige.
Ligesom hos far fordeler deres store, spredte tæer deres vægt
over en stor overflade,
så de nærmest kan gå på vandet.
De vover sig langt ind i åkandemarken,
hvor de lever af fluer.
Far har fundet en gylden middelvej mellem at give ungerne
plads til at vokse
og beskytte dem.
Selvom de er selvstændige, er de også naive over for fare.
Kun en ud af fire når at blive voksen.
Med polariseret syn kan den afrikanske fiskeørn se gennem reflekser
på vandet og fokusere på alt, der bevæger sig.
Når bladhøns fornemmer fare, samler de deres unger
og søger i skjul.
Men hans unger er for spredte.
Så han udsender et hemmeligt alarmkald,
der udløser et utroligt anti-rovdyr instinkt.
Ungerne står helt stille.
Og far kan blot håbe, at de bevæger sig så lidt som muligt.
Når truslen er væk, løber han ud og samler dem op.
Men en af ungerne mangler.
Den står stadig stille.
Hun trækker vejret gennem huller i næbbet som en snorkel.
Men fordi hun er under vandet, hører hun ikke faderens kald.
Jo mere han leder, jo mere opmærksomhed får han.
Krokodiller opfanger vibrationer, gennem deres følsomme hud.
Store fødder har også ulemper.
Endelig er far tæt nok på til, at man kan høre ham,
og ungen bevæger sig i retning af hans kald.
Og endelig
er de alle samlet igen
i sikkerhed hos far.
Når dyr påtager sig udfordringen at få unger,
kræver det fantastiske evner at passe familien.
BLODLINJER
Mødre gør ekstraordinære ting for at sikre,
at deres afkom får en god start i livet.
Denne kæmpe Amazon flodskildpadde leder efter en perfekt strand
at lægge sine æg på.
Desværre findes strande kun i to måneder i slutningen af
den tørre årstid...
gemt langt inde i en labyrint af floder.
Og floden er for grumset til at hun kan finde vej.
Men denne hun er stædig.
Med hjælp fra et utroligt, skjult netværk
navigerer hun efter andre flodskildpadders kald.
De lyder højere,
og der kommer flere til.
Fra et område på 3900 kvadratkilometer
samles skildpaddemødrene.
Fyrre tusinde af dem.
På en eller anden måde, skal hun og de andre hunner sikre, at æggene klækkes,
når regntiden begynder.
Lægges æggene for tidligt, vil ungerne ikke kunne grave sig ud
af det varme, tørre sand,
men lægges de for sent, drukner det stigende vand æggene.
Man har opdaget, at disse skildpadder har en bemærkelsesværdig evne
til at forudsige fremtiden.
Ved hjælp af kollektiv intelligens vurderer de det ideelle læggetidspunkt.
Med otte forskellige kald diskuterer de luftfugtighed, temperatur
og vandstand,
indtil de når til enighed.
Tiden er kommet.
Ledt af de andre, vælger hun sin plads.
Lige her på midten af stranden.
Ved at have rederne samlet
får de fire millioner skildpaddeunger
de bedste overlevelseschancer om to måneder.
Imens æggene inkuberer i sandet,
regner det endelig oppe på landjorden.
Ligesom sin mor taler den nyfødte skildpadde.
Og han er ikke alene.
Tusinder af reder på stranden deltager i samtalen.
Sammen beslutter de, hvornår det er bedst at komme op.
Det fugtige sand er let at grave i,
men han kommer op til en farlig verden.
Nogle når aldrig ned til floden.
Men mødrenes fantastiske samarbejde har gjort, at hver af skildpaddeungerne
nu er sikrere i mængden.
De gemmer sig i flokken,
kommunikerer med hinanden,
og de forreste opmuntrer de andre fremad.
Og som sin mor før ham har han med flokkens hjælp
klaret det.
Nu må han svømme i sikkerhed.
Og utroligt nok har han nogen til at vise vej.
Mor er her endnu.
Faktisk har alle skildpaddemødrene ventet her.
Når de hører deres unger, kalder de tilbage,
og fører dem ud på dybere vand.
Denne nylige opdagelse er første eksempel på skildpaddeforældre,
som hjælper deres unger, efter de er klækket...
For mange dyr
begynder superdrevet forældreskab, længe før ungerne fødes.
Et ekstraordinært liv begynder inde i livmoderen.
Fire måneder gammel og mindre end 28 gram
før fødslen vil denne afrikanske elefant øge vægten 6000 gange.
Heldigvis er der andre, der kan tage det tunge slæb.
En elefant mor har den længste graviditet af alle pattedyr.
Hun bærer på sin baby i næsten to år,
imens han vokser...
gennem ekstreme vejrforhold
og i sikkerhed fra mange dødelige fjender.
Men hun behøver ikke gøre det alene.
Hendes flok er hendes livline...
og hans.
Efter tolv måneder i livmoderen udvikler hans ører og hørelse sig stadig.
Men han lytter allerede...
med sine fødder.
Specielle celler i hans tæer og hæle opsamler vibrationerne,
når flokken kommunikerer sammen.
Han lærer at genkende mor...
og hele den forlængede familie.
Gennem kommunikation og samarbejde skaber elefanterne de stærke bånd
og sociale netværk, der er vigtige for deres overlevelse.
Men at forstå livet i flokken kræver utrolig høj intelligens.
Og selv efter 20 måneder har han brug for mere tid, til at udvikle
den største hjerne af alle landgående dyr.
Så hun forlænger graviditeten med to måneder
ved at opretholde strømmen af hormoner til livmoderen...
indtil han endelig er klar til verden udenfor.
Hendes nyfødte babys øjne fungerer endnu ikke fuldt ud.
Men mors lavfrekvenskald er betryggende bekendte.
De andre hunner i flokken, beroliger ham med blide rumlelyde
og viser deres begejstring, ved at udskille feromoner
fra kirtler i tindingerne.
Men der er ikke meget tid til at fejre fødslen.
Duften fra fødslen spreder sig hurtigt i morgenluften.
Imens hunnerne fjerner moderkagen, og spreder mudder for at skjule lugten,
forsøger mor at få ham på benene ved at lokke med mælk.
Men før han drikker, må de afsted.
Lokale flokke af løver har specialiseret sig i jagten på sårbare elefanter.
Men i et stadig varmere klima
er dehydrering den største trussel mod en nyfødt.
Regnen kom aldrig i år.
Det kræver, at familien hjælpes ad, hvis de skal have vand under tørken,
og utrolige forældrefærdigheder, hvis han skal overleve rejsen.
Ikke alle dyreforældre bliver og passer på deres afkom.
I stedet bruger de deres superevner til at beskytte deres unger,
når de selv er taget videre.
I den ecuadorianske Cloud Forest har Djævlefrøen, der er en miniaturefrø,
haft travlt med at finde pytter til hver af sine fem haletudser
Så er der kun én tilbage.
Hun udskiller en speciel væske, så haletudserne kan svømme på hendes ryg.
Så sporer hun stillestående vand med sin enestående lugtesans.
Men det er helt... deroppe.
Bromeliaplanter vokser på grene i trækronerne.
Her er ingen jord til at absorbere vandet, så de holder selv på det.
Det perfekte vuggestuebassin,
men en dramatisk klatretur for en lille frø.
Hun afleverer sin haletudse i dens nye hjem.
Men der er ingen føde at finde heroppe.
Hun må tilbage til skovbunden for at æde,
så ungerne efterlades sårbare
overfor rovdyr, der jager omkring bromeliabassinerne.
Men mor har en plan.
Tilbage blandt nedfaldne blade
æder hun løs af små, giftige myrer.
De er ikke særligt ernærende,
men denne geniale frø
kan optage myregiften, og lave en meget stærkere mikstur...
der gør hendes hud dødeligt giftig at røre.
Hun har nu dækket sig med et kemisk skjold.
Nu skal hun overføre sit giftige våben til sine unger.
I hvert bassin
lægger hun et enkelt, ubefrugtet æg
indsmurt i nervegift.
Når haletudserne æder,
frigøres gift fra ægget
og flyder ud i bassinet.
Omvandrende edderkopper sporer byttet ved at smage med benene.
Men dette vand er for giftigt at hoppe i.
I to måneder bliver denne curlingmor ved med at
aflevere giftige æg til sine haletudser
for at sikre sig, at de vokser op
og bliver til giftige, små djævle
ligesom mor.
Når det at opfostre unger er en langsigtet investering,
kræver det endnu mere enestående forældreskab.
Seks unger er meget, specielt for en førstegangsmor.
Men denne gepard stammer fra en slægt af supermødre,
berømte for at opfostre store kuld.
At passe på så stor en familie på den afrikanske savanne
kræver nogle helt bestemte egenskaber.
Hun må jage næsten hver dag.
For at finde nok bytte, udnytter hun en skjult sanseverden.
Impalaer.
De efterlader duftspor med deres hove
for at holde sammen på flokken,
hvilket betyder, at hun kan spore dem med sin skarpe lugtesans.
Men der er andre, der følger hendes familie på den måde.
Store rovdyr opsporer og dræber gepardunger.
For at undgå, at familien spores, gør moren derfor noget usædvanligt.
Ved at neutralisere svovlindholdet i sin føde
fjerner hun duften fra sin urin,
og gør sig selv næsten umulig at opspore.
Seks killinger er en hæmsko for et snigende rovdyr.
Men hendes fordel er evnen til at jage i dagens hede.
De fleste andre rovdyr hviler nu,
så dette er det sikreste tidspunkt at forlade ungerne på
og tage på jagt alene.
I det tætte buskads går hendes pletter i ét med det flimrende lys,
og gør, at hun nemmere kan nærme sig byttet.
Men det sidste stykke vej...
er ude i det åbne.
Så endnu en gang udnytter hun varmen til sin fordel.
Øjne på siderne giver impalaer et bredt synsfelt,
men deres dybdeopfattelse er dårlig.
Varmedisen virker som en kappe af usynlighed,
der lader hende skjule sig i det åbne,
og snige sig nærmere og nærmere,
indtil hun er klar til at angribe...
Fra nul til 100 km/t på under tre sekunder.
Endelig et ordentligt familiemåltid.
Alligevel skynder hun på ungen. Hun ved, at tiden er knap.
Så snart kødet er blottet, blandes blodet med ilt,
og skaber dufte, der bæres vidt omkring af vinden.
Men hun har en utrolig evne til at forudse fare
og altid være ét skridt foran.
Maverne er fyldte, og familien er i sikkerhed.
Nu kan mor endelig få hvilet sig.
Men ikke for meget.
På lidt over et år skal hun gøre ungerne klar til selvstændighed.
Det er hårdt for forældre at forberede deres unger på at forlade hjemmet.
Chicagos asfaltjungle, virker ikke som et ideelt sted at opfostre børn,
medmindre man er en superstærk forælder.
For en vandrefalk er der mange fordele ved Den Blæsende By.
Et usynligt netværk af luftstrømme blæser gennem Chicagos centrum,
som denne mor vender til sin fordel.
Når solen opvarmer asfalt og beton,
skaber det kraftige termiske effekter,
der gør, at hun kan svæve 0.8 kilometer over skylinen
og forberede sine dyk.
Firehundrede kilometer i timen.
Og hvis hendes bytte smutter om bag bygninger,
bruger hun de hurtige luftkanaler mellem bygningerne, som jetstrømme,
og øger sin vandrette fart,
samt overraskelsesfaktoren.
Som en dræber over byen opfostrer hun flere unger
end sine kusiner på landet.
De sidste fem uger har hun passet tre hurtigvoksende unger
og skaffet alt, de har behøvet for at overleve.
Med lidt hjælp fra superfar.
De fordeler børnepasning og jagt mellem sig.
Nu er ungerne flyvefærdige.
Og om kun otte uger
skal de kunne overleve i byen alene.
At få lært dem det hele vil være forældrenes hidtil største udfordring.
Så imens far skaffer familien noget frokost,
sørger mor for at træne ungerne i ekstrem by-flyvning.
At lære at jage over byen kræver unikke færdigheder.
Mor må lære dem at udnytte de komplekse termiske strømme
som motorveje i luften.
Så hun demonstrerer det...
igen.
Og igen.
Ungerne øver sig i at balancere på de termiske strømme,
indtil de endelig
er klar...
til at lette.
Nu da de er i luften,
er det på tide at øve sig på mere avanceret akrobatik.
Far er vendt tilbage med et incitament til at blive endnu bedre.
Ved at slippe byttet lærer han ungerne at bruge tyngdekraften
og ændre kropsform, så de kan skære gennem luften
og øge hastigheden.
Nu udfordrer mor dem med bytte-afleveringer,
et vigtigt trin i indlæring af, hvordan de griber hurtigt-flyvende bytte.
Ingen andre fugle bruger så meget tid på at undervise deres unger.
Men al den investering belønnes også godt.
Om kun en måned vil en ny generation af superjægere
være klar til den store, farlige by.
På dette koralrev
er der ét lille dyr, der aldrig slipper på sit afkom.
En havsvamp skaber et levende slot for en dronning pistolreje...
og hendes koloni på 300 rejer.
Hver reje er ikke større end et riskorn.
Og hun har stærke midler til at kontrollere dem med.
Hun udskiller en kemisk cocktail,
der undertrykker sine døtres evne til at yngle
og forvandler dem til lydige arbejdere.
De arbejder ubønhørligt med rengøring af svampen
og rydning af kanaler.
men ikke alle hendes undersåtter fødes lige.
Andre udvikler sig til soldaterrejer
med overdimensionerede kløer og beskytterinstinkt.
Søstjerner er svampejægere,
der altid er ude på at æde rejernes hjem.
Selvom de nærmest er tusind gange større end dem,
forener rejerne sig mod fjenden.
Men når soldaterrejerne vogter indgangen, nærmer en større fare sig bagfra.
En børsteorm.
Perfekt formet til at trænge ind i hjertet af rejekolonien.
Men de spiser ikke svampe.
De kæber er velegnede til at skære i rejer.
Arbejderrejerne er magtesløse overfor angrebet,
men med alarmklik, kalder de på forstærkninger.
Soldaterne kommer, og benytter sig af deres bedste våben.
De klikker med kløerne så hurtigt, at vandet fordamper
og former en boble.
Når trykket fra havet så får boblen til at implodere,
ophedes vandet i den til 7000 grader
og skaber en kraftig chokbølge.
Den ramte orm trækker sig helt tilbage.
Men skaden er sket.
Dronningen er død.
Så snart hendes indflydelse er væk, starter et kapløb om magten.
Uden deres mors kemiske kontrol, begynder arbejderne at transformere sig.
Og vinderen er den, der først er moden nok
til at udøve magt over sine søskende.
Blodlinjen lever videre.
Familier er stærkest, når de holder sammen.
Men dette er ikke altid et valg.
Jagten på vand er efterhånden så desperat,
at den deler denne familie.
Elefanter kan vandre 30 kilometer dagligt,
men nogle har svært ved at følge med.
For hver trin en voksen tager,
må en unge tage seks.
Flokken var nødt til at fortsætte,
men en mor vil ikke efterlade sin unge.
I 38 graders varme
er de helt udmattede,
nærmest dehydrerede
og tæt på at dø.
At blotlægge køligere jord er den eneste måde at hjælpe ungen på.
Så vinder hun lidt tid...
og kan bruge sin vigtigste superevne.
Ved at læne sig fremad, holder hun hovedet på linje med benene
og spreder de forreste fødder, så der er mest mulig jordkontakt.
Så gør hun noget enestående.
Hun mærker efter sin familie.
Fem kilometer væk.
Ved at bruge snablerne til at sænke frekvensen på deres kald,
sender flokken vibrationer gennem jorden.
Følsomme celler i morens fødder opfanger lyden
og fører den gennem skelettet mod ørene.
Ved at skifte stilling kan hun afkode, hvor beskeden komme fra,
og hvad den betyder.
Familien beder dem fortsætte.
Hendes unge klarer ikke meget mere,
men mor vil fortsætte.
Hun ved, at familien har gode grunde til at kalde.
Ved at bruge evnen til at opfange fjerne vibrationer,
har de hørt noget fantastisk.
Tordenvejr producerer også lavfrekvens infralyd.
Man mener, at elefanter kan fornemme dem mere end 100 kilometer væk.
Ved at vende alle ører mod jorden
fortsætter flokken direkte mod lyden.
De er sultne og svage.
Men løftet om livgivende vand driver dem fremad.
Indtil de endelig...
er fremme.
Når håbets budskab spredes vidt omkring,
samles flere elefanter,
indtil hele den udvidede familie igen er forenet...
eller næsten.
Ungen kæmper bravt.
Men mor forlod den aldrig,
og nu er de så tæt på, at de kan lugte det.
Når familien holder sammen,
kommunikerer, samarbejder og er forenet,
har alle, selv de mindste, de bedste muligheder for at overleve.
At fortsætte sin blodlinje er livets ultimative mission.
Det kræver alle mulige superkræfter, når man skal beskytte og pleje familien
for at sikre fremtiden
for en ny generation af fantastiske dyr.
Hvis du tror, du kender naturen...
så tro om.
Tekster af: Robert Strøm Owusu