Besøk en verden, mer utrolig enn du kunne drømme om.
En verden fylt med ekstraordinære dyr
med skjulte krefter og supersanser.
Hvis du tror du kjenner naturen,
tro om igjen.
I en uforutsigbar verden...
FORTALT AV BENEDICT CUMBERBATCH
...går dyrene langt for å holde sin familie trygg.
Men godt foreldreskap krever et stort ansvar.
Denne afrikanske bladhanen har ansvaret for babyene.
I fire uker har han passet på eggene alene.
Siden de klekket for to dager siden, har han tatt de under sine vinger.
Bladhønskyllinger ligner fyrstikkeskestore miniatyrer av de voksne når de klekkes.
Og er overraskende selvstendige.
Akkurat som faren, har de store, spredte tær som fordeler vekten deres
over et stort overflateområde,
så de nesten kan gå på vannet.
De begir seg langt inn blant vannliljene
og spiser fluer.
Faren prøver å finne balansen mellom å gi kyllingene
den frihet de trenger for å vokse
og å sørge for deres sikkerhet.
Selv om de er selvforsynende, er de naive ovenfor fare.
Kun én av fire rekker å bli voksen.
Med et polarisert syn, kan den afrikanske fiskeørnen se gjennom gjenskinn
fra vannet og zoome inn på bevegelser.
Når bladhøns fornemmer fare, samler de kyllingene
og gjemmer seg.
Men kyllingene er for spredt.
Så han sender ut et hemmelig alarmrop,
som trigger et utrolig anti-rovdyrinstinkt.
Kyllingene fryser.
Faren kan bare håpe på at de står så stille som mulig.
Så snart faren har passert, løper han ut for å samle dem opp.
Men en av kyllingene mangler,
fortsatt fryst.
Hull i nebbet fungerer som en snorkel og hjelper dem med å puste.
Men fordi hun er under vannet, kan hun ikke høre farens kall.
Jo mer han leter, jo mer oppmerksomhet tiltrekker han seg.
Krokodillene oppfanger vibrasjoner med deres ekstremt sensitive hud.
De store føttene har sin pris.
Endelig er farens kall nære nok til å bli hørt,
og kyllingen beveger seg mot det.
Endelig
er de samlet igjen,
sammen med far.
Når dyr gir seg i kast med å oppdra de unge,
krever det fenomenale evner for å sikre en stor og sterk familie.
BLODSLINJER
Mødre går utrolig langt for å sikre
avkommets beste start på livet.
Denne gigantiske elveskilpadden leter etter den perfekte strand,
hvor hun kan legge egg.
Problemet er at de kun eksisterer i to måneder, mot slutten
av tørketiden...
en hemmelig og kompleks labyrint av vannveier.
Elven er for grumsete til at hun kan finne veien.
Men denne moren er besluttsom
og bruker et utrolig, skjult nettverk.
Hun navigerer mot det svake rop fra andre skilpadder.
De blir høyere,
og flere.
Fra et område på 1500 kvadratmil,
samler skilpaddemødrene seg.
Førti tusen av dem.
Sammen med de andre hunnene må hun sikre seg at eggene klekker
i starten av regntiden.
Blir de lagt for tidlig, klarer ikke ungene å grave seg ut
av den varme, tørre sanden.
Blir de lagt for sent, vil det stigende vannet drukne eggene hennes.
Man har nylig oppdaget at disse skilpaddene har ene enestående evne
til å forutse fremtiden.
Ved bruk av kollektiv intelligens, kan de avgjøre det perfekte tidspunkt.
Med åtte forskjellig rop, diskuterer de luftfuktighet, temperatur,
og vannstand,
helt til de blir enige.
Tiden er inne.
Hun følger veiledningen fra andre når hun velger sted,
akkurat her, midt på stranden.
Ved å ruge sammen,
gir de fire millioner babyskilpadder
den beste sjansen for å overleve om to måneders tid.
Mens eggene ruger i sanden,
dukker regnet opp på overflaten.
Den nyfødte skilpadden snakker, akkurat som moren sin.
Og han er ikke alene.
Tusenvis av reder over hele stranden deltar i samtalen.
Sammen avgjør de det perfekte tidspunkt for å grave seg opp.
Den fuktige sanden er lett å grave i,
men han kommer opp til en farlig verden.
Noen kommer seg aldri ned til elven.
Men mødrenes fantastiske samarbeid har sikret at disse små skilpaddene
har antallet på sin side.
Gjemt i mengden,
mens de kommuniserer,
oppmuntrer de fremste resten av flokken fremover.
Akkurat som moren før ham, med gruppens hjelp,
klarer han det.
Nå må han svømme i sikkerhet.
Utrolig nok, har han én som viser ham veien.
Moren er der fortsatt.
Alle skilpaddemødrene har ventet på dem.
Når de hører de unge, kaller de på dem
og får dem på dypere vann.
Denne nylige oppdagelsen er det første eksemplet på skilpaddeforeldre
som hjelper avkommet etter at de er klekket ut.
For mange dyr
starter det sterke foreldreskapet lenge før fødselen.
Et ekstraordinært liv starter i livmoren.
Fire måneder gammel, mindre enn 30 gram.
Før fødselen må denne afrikanske elefanten øke sin vekt 6000 ganger.
En annen tar seg av det tunge løft.
En elefantmamma gjennomgår pattedyrenes største svangerskap.
Hun går gravid i nesten to år
mens han vokser...
Gjennom ekstreme sesonger,
trygt skjult fra mange dødelige fiender.
Men hun går ikke igjennom det alene.
Flokken hennes er hennes livline...
og hans.
Etter tolv måneder i magen, er ører og hørsel fortsatt under utvikling.
Men han kan allerede høre...
med føttene.
Spesielle celler i tærne og hælene hans, oppfanger vibrasjonene
fra flokkens kommunikasjon.
Han lærer å gjenkjenne moren...
og sin store, utvidede familie.
Gjennom kommunikasjon og samarbeide, former elefantene sterke forhold
og sosiale nettverk, som er essensielle for hans overlevelse.
Men å forstå livet i flokken, krever utrolig intelligens.
Selv etter 20 måneder, trenger han mer tid til å utvikle
den største hjernen blant alle landdyr.
Hun forlenger graviditeten sin med to måneder,
ved å opprettholde hormonflyten inn til ham...
helt til han endelig er klar til verdenen på utsiden.
Den nyfødtes øyne er fortsatt ikke helt funksjonelle.
Men morens lavfrekvente kall er trygt og velkjent.
De andre hunnene i flokken beroliger ham med forsiktig rumling,
og viser sin begeistring ved å utskille feromoner
fra deres temporale kjertler.
Det er liten tid til å feire.
Lukten av fødsel sprer seg raskt i morgenluften.
Mens de andre hunnene rydder opp ved å bruke leire til å dempe lukten,
oppmuntrer moren ham til å reise seg, med løftet om melk.
Men før han drikker, må de bevege seg.
Det finnes løveflokker som spesialiserer seg i å jakte på sårbare elefanter.
Men i en stadig varmere verden,
er dehydrering den nyfødtes største trussel.
Regnet kom aldri i år.
Det krever familiens samlede styrke for å finne vann i tørketiden,
og enestående foreldreevner til å hjelpe ham med å overleve reisen.
Ikke alle dyreforeldre blir for å beskytte de unge.
I stedet bruker de overjordiske evner til å holde ungene trygge,
når de er borte.
I Ecuadors tåkeskog er en tommelstor djevelfrosk
opptatt med å finne bassenger til sine fem rumpetroll.
Bare én igjen.
Hun utskiller en spesiell væske så rumpetrollet kan svømme på ryggen hennes.
Så finner hun frem til stillestående vann med sin utrolige luktesans.
Men det er helt der oppe.
Bromeliaplanter vokser på greiner i trekronene.
Det finnes ikke noe jord å absorbere vann fra her oppe, så de fanger sitt eget.
Det perfekte barnebasseng,
men en drøy klatretur for en liten frosk.
Hun slipper rumpetrollet ned i dens nye hjem.
Det er ikke et blivende sted for henne.
Hun må tilbake for å finne mat på skogbunnen.
og etterlater ungene utsatt
for rovdyr som jakter rundt bromeliabassengene.
Men moren har en plan.
Tilbake blant bladene
sluker hun en masse små, giftige maur.
De gir ikke mye næring,
men denne geniale frosken
kan forvandle maurgiftstoffet til en mye mer potent blanding...
som gjør huden hennes umulig å røre ved.
Hun er dekket av et kjemisk skjold.
Nå må hun gi giftblandingen videre til ungene.
I hvert basseng
legger hun et enkelt ubefruktet egg,
dekket med nevrotoksiner.
Når rumpetrollene spiser,
kommer det gift ut av egget
som sprer seg i bassenget.
Vandreedderkopper fanger byttet ved smake med benene.
Men dette vannet er giftig.
I to måneder fortsetter denne helikoptermoren
med å gi giftige egg til rumpetrollene sine,
og sikrer seg at mens de vokser
så forvandler de seg til giftige små djevler,
akkurat som moren sin.
Når det å oppdra de unge er en mer langvarig investering,
krever det eksepsjonelle foreldreevner.
Seks unger er mye, særlig for en førstegangsfødende.
Men denne geparden stammer fra et slektstre av supermammaer,
berømte for å oppdra store kull.
Å passe på en så stor familie på den afrikanske savannen,
krever noen helt bestemte, særlige evner.
Hun må jakte nesten hver dag.
For å finne nok bytte, benytter hun seg av en hemmelig sanseverden.
Impalaer.
Hovene deres etterlater duftspor
som holder flokken samlet,
noe som gjør at hun kan spore dem med sin perfekte luktesans.
Men det er noen som følger familien hennes i samme retning.
Større rovdyr vil oppsøke og drepe gepardungene.
For å hindre at familien blir forfulgt, gjør denne moren noe merkverdig.
Ved å nøytralisere svovelforbindelsene i maten,
fjerner hun lukten fra urinen sin,
noe som gjør henne nesten umulig å forfølge.
Seks unger er et handikap for et snikende rovdyr.
Hennes fordel er at hun kan jakte i løpet av de varme dagtimene.
De fleste andre rovdyr hviler da,
det er det tryggeste tidspunktet å forlate ungene på,
og dra ut alene.
I det tykke buskaset blander den prikkete pelsen seg med ujevne lyset,
så hun kan snike seg inn på byttet.
Men det siste fremstøt...
må skje i åpent landskap.
Igjen, bruker hun varmen til sin fordel.
Sidevendte øyne gir impalaen et stort synsfelt,
men dybdesynet er dårlig.
Varmetåken virker som en usynlighetskappe.
så hun kan gjemme seg helt åpenlyst,
og bevege seg nærmere og nærmere,
helt til hun er klar til angrep...
Fra null til 60 på under tre sekunder.
Endelig et familiestort måltid.
Hun sørger for at ungene spiser fort. De har dårlig tid.
Så snart kjøttet eksponeres og blodet blandes med oksygen,
skaper det en lukt som sprer seg raskt med vinden.
Hun har en uhyggelig evne til å oppfange fare
og være på forkant.
Med magene fulle, er familien trygg.
Endelig kan mor hvile.
Men ikke for lenge.
På litt over et år, må hun gjøre ungene klare til å være uavhengige.
Foreldrene har hendene fulle med å forberede ungene på å forlate redet.
Chicagos urbane jungel virker kanskje ikke som det beste sted å oppdra ungene,
med mindre du er en fantastisk forelder.
For en vandrefalk, har vindbyen mange fordeler.
Et usynlig nettverk av luftstrømmer flyter rundt i Chicago sentrum,
noe denne moren utnytter.
Når solen varmer asfalten og betongen,
skaper det kraftig termikk
som hjelper henne med å sveve, nesten en kilometer over skylinen,
klar til... å stupe.
400 kilometer i timen.
Hvis byttet hennes gjemmer seg bak en bygning,
bruker hun hurtigstrømmende luftkanaler mellom blokkene som en jetstrøm,
som øker hennes horisontale fart
og gir et overraskelsesmoment.
Ved å drepe i byene, kan hun oppdra flere unger
enn sine landlige falkeslektninger.
Over de siste fem ukene har hun sørget for tre unger som vokser seg sterke,
og gitt dem det de trenger for å overleve.
Med litt hjelp fra superfaren.
Sammen deler de på pass og jakt.
Ungene er helt uerfarne.
Om bare åtte uker,
må de være klare til å overleve i byen alene.
Å gjøre dem klare er den største foreldreutfordringen så langt.
Når far drar for å finne lunsj til familien,
gir moren dem undervisning i ekstrem urbanflyvning.
Å lære å jakte over byen krever unike evner.
Moren må vise dem hvordan man bruker de komplekse termiske strømmene
som luftmotorveier.
Hun demonstrerer...
en gang til.
Og igjen.
Ungene øver seg ved å balansere på strømmen,
helt til
de er klare...
til å fly.
Nå som de har oppdaget vingene,
er det på tide å gå videre til mer avansert akrobatikk.
Faren kommer tilbake med en oppmuntring til å bli enda bedre.
Å slippe byttet lærer ungene hvordan man bruker tyngdekraften
og å endre kroppsformen til å skjære gjennom luften
og få bedre fart.
Nå øker moren innsatsen med matkortet,
et viktig trinn i å utvikle smidigheten så man kan takle raskflyvende bytte.
Ingen andre fugler bruker så mye tid på å lære opp ungene sine.
Men en god investering, gir en god belønning.
På bare en måneds tid, er en ny generasjon superjegere
klare for den store, slemme byen.
I dette korallrevet,
finnes det et lite dyr som aldri lar ungene dra.
En havsvamp er som et slott for en dronning-pistolreke
og kolonien hennes på 300 mann.
Hver reke er ikke større enn et riskorn.
Hun har sterke krefter til å holde dem under kontroll.
Hun avgir en kjemisk cocktail
som senker døtrenes evner til å reprodusere seg,
og gjør dem til pliktoppfyllende arbeidere.
De jobber konstant med å holde svampen ren
og opprettholde gangene.
Men ikke alle hennes undersåtter er født like.
Noen utvikler seg til soldatreker,
med store klør og et forsvarsinstinkt.
Sjøstjerner jakter på havsvamper
og prøver alltid å spise rekene fra hus og hjem.
Selv om den er tusen ganger større enn dem,
går rekene sammen mot fienden.
Men mens alle soldatene vokter inngangen, sniker en større trussel seg inn bakveien.
En flerbørstemark,
perfekt formet til å infiltrere koloniens hjerte.
De spiser ikke svampen.
Den kjeven er til for å knuse rekene.
Arbeiderne kan ikke kjempe imot.
Men de tilkaller hjelp med alarmklikkene sine.
Soldatene ankommer og viser frem sitt ultimate våpen.
De knipser klørne så raskt at vannet fordamper,
noe som skaper bobler.
Når havtrykket får boblen til å implodere,
varmes vannet inni opp til 3871 grader,
som sender ut en kraftig sjokkbølge.
Marken gjør full retrett.
Men ikke før skaden er gjort.
Dronningen er død.
Så snart makten hennes opphører, er det et kappløp om makten.
Frie fra morens kjemiske kontroll, begynner arbeiderne å forvandle seg.
Vinneren er den som modner først
og som oppnår kjemisk makt over søsknene.
Familien føres videre.
Familier er alltid sterkest når de holder sammen.
Men det er ikke alltid en mulighet.
Jakten på vann er så desperat
at den driver denne familien fra hverandre.
Elefanter kan forflytte seg 32 kilometer om dagen,
men noen sliter med å følge med.
For hvert skritt en voksen tar,
må ungen ta seks.
Flokken måtte fortsette,
men en mor forlater ikke babyen sin.
I 38 varmegrader
er de utslitt,
snart dehydrerte
og døden nær.
Å grave opp kald jord er den eneste måten å gi ungen lindring på.
Det gir henne litt tid...
så hun kan tilkalle sin største superkraft.
Hun lener seg fremover, justerer vekten, plasserer hodet mellom beina
og sprer forbenene så de er godt plantet i bakken.
Deretter gjør hun noe helt spesielt.
Hun føler etter familien sin.
Fem kilometer unna,
bruker flokken snabelen til å senke frekvensen på kallene
og sender vibrasjoner gjennom bakken.
Sensitive celler i morens føtter plukker opp lyden,
som sender den gjennom skjelettet hennes møt ørene.
Ved å skifte posisjon, kan hun tyde hvor meldingen kommer fra
og hva den betyr.
Familien driver dem videre.
Ungen er helt utslitt,
men moren er besluttsom.
Hun vet at familien kaller av en god grunn.
Ved å bruke den samme evnen til å oppdage fjerne vibrasjoner,
har de hørt noe fenomenalt.
Tordenvær produserer også lavfrekvent infralyd.
Man tror at elefanter kan fornemme det på mer enn 161 kilometers avstand .
Med alle sanser intakte,
beveger de seg rett mot kilden.
De er sultne og svake.
Men løftet om det livsviktige vann driver dem videre.
Helt til det er...
innen rekkevidde.
Mens meldingen om håp sprer seg,
dukker flere elefanter opp,
helt til hele den utvidede familien er gjenforent...
nesten.
Ungen sliter.
Men moren forlot ham ikke
og nå er de så nære at de kan lukte det.
Når familien holder sammen,
kommuniserer, samarbeider og går sammen,
har alle, uansett størrelse, den beste sjansen for å overleve.
Å føre slektstreet videre er livets ultimate oppgave.
Det krever alle tilgjengelige superkrefter for å kunne beskytte og sørge for familien
og sikre fremtiden
for en ny generasjon med fantastiske dyr.
Hvis du tror du kjenner naturen...
tro om igjen.
Tekst: Vibeke Tømte