Astu maailmaan, jota et yleensä pääse näkemään.
Tutustu uskomattomiin eläimiin,
joilla on salaisia kykyjä ja tarkkoja aisteja.
Jos uskot tietäväsi kaiken luonnosta,
saatat erehtyä.
Lyönti, jota ei osaa ennakoida -
SELOSTAJA: BENEDICT CUMBERBATCH
sattuu eniten.
Koralliriutoilla on niin monia saalistajia,
että joskus on helpointa piiloutua näkyville.
Velhokalalle eli kivikalalle ympäristöön soluttautuminen tulee luonnostaan.
Kaunis ulkomuoto -
ei ole sen juttu.
Kun hommat käyvät rumiksi koralliriutalla,
taidot merkitsevät enemmän kuin ulkonäkö.
Petollisella kivikalalla -
on monia salaisia kykyjä.
Sillä on selkäevässään 13 piikkiä, joista se erittää tappavampaa myrkkyä -
kuin millään muulla kalalla -
suojautuakseen hyökkäyksiltä.
Kuitenkin -
se päättää piiloutua.
Se hautaa itsensä hiekkaan ja katoaa niin tehokkaasti,
että se on pelottavaa.
Kivikalaa on lähes mahdoton huomata -
ja välttää.
Se tekee yhden eläinkunnan nopeimmistä liikkeistä -
ja luo imukentän, josta ei pääse pakoon.
Mennyttä 16 millisekunnissa.
Olipa saalistaja tai saalis, kun henki on kyseessä,
vain tehokkaimmat supervoimat pelastavat päivän.
SYÖ TAI TULE SYÖDYKSI
Costa Rican sademetsien trooppinen ilmasto -
tehostaa evolutiivista kilpavarustelua -
saalistajan ja saaliin välillä.
Saaliin tullessa taitavammaksi pakenemaan -
saalistajista tulee entistä tappavampia.
Momoteille maistuu matelijat.
Ne saalistavat tarkan näköaistinsa avulla.
Se huomaa liikkeen helposti.
Tämän anolisliskon on paras kulkea varoen.
Kun se pysähtyy,
momotti ei näe liskoa,
mutta lisko näkee momotin.
Myös liskon näkökyky on erikoinen.
Sivulle suuntautuneet silmät tarjoavat lähes 360 asteen näkymät -
ja sillä on UV-näkökyky,
joka saa momotin värityksen korostumaan.
Se ei voi olla paikoillaan ikuisesti.
Liskon täytyy myös syödä.
Joten momotin katsoessa muualle,
lisko liikkuu -
hieman.
Täällä ei ole mitään nähtävää.
Aivan kuin ne leikkisivät peilistä.
Paitsi, että tämä ei ole leikkiä.
Yksikin väärä liike -
voi johtaa kuolemaan.
Momotin lähestyessä lisko liikkuu sen ulottumattomiin.
Mutta nyt on pakokeinot vähissä.
Momotti on saalistaja, joka istuu ja odottaa.
Eihän lisko voi loputtomiin pysyä veden alla.
Mutta selvästikkään tämä ei ole mikään tavallinen lisko.
Sillä on hiljattain löydetty uskomaton pakokeino,
jota ei ole tätä ennen kuvattu.
Veden alla -
pienet kuplat, jotka ovat kiinni sen vettähylkivissä suomuissa,
yhdistyvät ja nousevat kohti sen päätä.
Salainen sukellussysteemi,
joka mahdollistaa hengittämisen veden alla.
Tämä kyvykäs lisko voi pysyä pinnan alla yli 18 minuuttia.
Niin pitkään, että kärsivällisinkin momotti luovuttaa.
Ja pieni lisko voi tulla esiin voitokkaana.
Suurin osa saalistuksista epäonnistuu.
Kaikista voimakkaimmatkin saalistajat jäävät usein ilman saalista.
Joidenkin lihansyöjien ruokavaliosta 70 prosenttia koostuu lihasta.
Tämä on maapallon suurin.
Ja yksi harvoista eläimistä, jonka tiedetään metsästävän ihmisiä.
Mutta mieluiten jääkarhu saalistaa -
hylkeitä.
Selvitäkseen kylmyydessä sen täytyy syödä niitä yli 50 vuodessa.
Niiden pyydystäminen on vaikeaa jopa kokeneelle hylkeiden vaanijalle.
Suuntaamalla takaevänsä tuulen mukaan, se käyttää hajuaistiaan -
huomatakseen takaa päin lähestyvät saalistajat,
samalla vahtien, ettei kukaan hyökkää edestä.
Hyvä UV-näkökyky -
auttaa niitä erottamaan jääkarhut lumen keskeltä.
Fiksulla hylkeellä on aina hätäuloskäynti lähellä.
Täällä pelkkä raavas voima ei riitä saaliin pyydystämiseen.
Jokaisella 2,5 neliökilometrin alueella on alle kaksi hyljettä,
joten niiden löytäminen on haaste.
Merijäätä on vähemmän ilmastonmuutoksen seurauksena.
Jääkarhun ravinnon etsintä on vaikeutunut entisestään.
Onneksi sillä on apunaan uskomaton superaisti.
Sen hajuaisti.
Eläinkunnan tarkin kuono.
Se voi jopa haistaa jään alla olevan hylkeen.
Se haistaa tuulen mukana kulkeutuvan hajun yli 1,5 kilometrin päästä.
Kohde lukittuna -
tuulen alapuolella liikkuen -
se lähestyy.
On haastavaa hankkia edes sen verran ravintoa, että pysyy hengissä.
Koko perheen ruokkiminen on vielä haastavampaa.
Vain kolmaosa poikasista elää toiselle elinvuodelle.
Jälkikasvun kasvattaminen voi olla jatkuvaa saalistusta.
Etenkin ääriolosuhteissa.
"Syö tai tule syödyksi" -maailma -
Arizonan aavikolla.
Tämä juoksukäki-isä on väsynyt etsiessään ruokaa poikasilleen.
Yksi ateria toimitettu ja hakemaan seuraavaa.
Se juoksee 40 kilometriä tunnissa -
ja saalistaa melkein kaikkea, mihin nokallaan yltää.
Mutta aina isän lähtiessä,
pesä jää alttiiksi.
Saalistajat nappaavat 70 prosenttia poikasista.
Siankärsäkäärme aistii hajumolekyylejä kielensä päillä.
Se pystyy aistimaan, missä suunnassa saalis on.
Isä palaa takaisin pesälle löydettyään ravintoa.
Juuri ajoissa.
Nopean reaktiokykynsä -
ja terävän viisisenttisen nokkansa -
vuoksi juoksijakäki tunnetaan "käärmeen tappajana".
Isä teki juuri pedosta ruokaa.
Mutta tämän käärmeen haju ei herätä ruokahalua.
Juoksijakäet eivät ole nirsoja,
mutta pilaantunutta lihaa ne eivät syö.
Ainakin sen poikaset ovat turvassa.
Vai ovatko?
Kuolleista herääminen -
vai leikkikö se vain kuollutta pelastaakseen nahkansa.
Siankärsäkäärme voi jopa erittää mädänneen raadon hajua -
ja teeskennellä kuollutta -
lykätäkseen kuolinpäiväänsä.
Jotkut puolustautumiskeinot ovat todella uskomattomia.
Kottaraisparvi,
joka liikkuu lumoavan yhtenäisesti.
Miksi ja miten ne tekevät näitä ällistyttäviä kuvioita taivaalla,
on edelleen mysteeri.
Mutta viimeaikaisten löytöjen perusteella motiivi tälle kauneudelle -
on tuho.
Paikallinen muuttohaukka tietää, että kun Euroopassa on talvi -
kottaraiset kerääntyvät parviksi.
Ja avoimella maaseudulla ne ovat alttiita hyökkäyksille.
Joten illansuussa ne kerääntyvät yhteen saadakseen turvaa.
Isossa parvessa voi piiloutua joukkoon.
Mutta parvi on houkutteleva kohde.
Muuttohaukka lähestyy matalalta, jotta sitä ei huomattaisi.
Sitten se nousee -
korkealle parven yläpuolelle.
Kääntyy ja lähtee syöksyyn.
Sen syöksynopeus on jopa 400 kilometria tunnissa.
Se on maapallon nopein eläin.
Kottaraisten nopeus yltää 80 kilometriin tunnissa, mutta niillä on muita avuja.
Yksi taianomainen numero.
Jokainen lintu pitää huolta sen kuudesta naapurista.
Ne pitävät tarkasti saman nopeuden ja etäisyyden.
Tämä "kuuden sääntö" toistuu läpi parven.
Siitä muodostuu tämä uskomaton näytös.
Jokainen käännös kulkee läpi muodostelman nopeuden ollessa kaksi metriä sekunnissa.
Hämmentävää ja vaikeaa ennustaa.
Melkein mahdotonta hyökätä.
Haukalla on vaikeuksia erottaa yksilö parvesta.
Lentäessä vaakatasossa sen nopeus ei olekaan niin suuri etu.
Kottaraiset käsittelevät näköhavaintoja paljon ihmistä nopeammin.
Ne vastaavat haukan ketteryyteen omalla ilma-akrobatiallaan.
Ja niiden ihmeellisen synkronian ansiosta -
edes planeetan nopein saalistaja ei päihitä niitä.
Haukka epäonnistuu 80 prosentissa yrityksistään.
Eikä se voi muuta kuin katsella ällistyttävää yhteisön voimaa.
Nerokkaita esimerkkejä hyökkäysten välttämisestä löytyy joka puolelta -
jopa englantilaisesta puutarhasta.
Katso hieman tarkemmin, sillä kasveja saalistetaan myös.
Pääkallokiitäjän lempiravintoa on mesi.
Mutta sen jälkeläiset ovat ahnaita tomaattien tappajia.
Kolmessa viikossa nämä nälkäiset toukat -
ovat kasvaneet 16 kertaisiksi.
Sormen paksuinen ja aseistautunut saksimaisella alaleualla -
yksi toukka voi tuhota kokonaisen kasvin.
Joukko niitä voi tuhota koko sadon.
Mutta tomaattikasveilla on näkymätön suojakeino.
Vahingoittuneet lehdet lähettävät hätäsignaalin ilmateitse -
eli kemikaaleja, jotka varoittavat lähistön kasveja -
alkavasta sodasta.
Tämä kutsu sotaan saa lähistön lehdet tuottamaan vahvaa myrkkyä -
muuttaen ne syömäkelvottomiksi.
Ja koska nämä toukat syövät vain koisokasveja,
ne alkavat nähdä nälkää.
Hiljattainen löytö paljastaa, että tällä tarinalla on karmiva käänne.
Kun ei ole mitään syötävää,
ne alkavat syödä toisiaan.
Kannibaalitoukat.
Se on karmea tuholaistorjunnan muoto,
kun tappajatomaatit tekevät vastaiskunsa.
Luonnossa se, kuka on tappavin -
riippuu näkökulmasta.
Eurooppalaisen niityn alla -
etruskipäästäinen on juuri heräämässä.
Se ei aloita päiväänsä hitaasti.
Sen sydän lyö tuhat kertaa minuutissa.
Ylös, ulos ja saalistamaan.
Sen aineenvaihdunta on nisäkkäiden nopein,
joten sen täytyy syödä kuusi kertaa painonsa verran päivässä.
Tai se nääntyy nälkään.
Saaliin löytäminen on haaste.
Sen isot korvat eivät kuule kovin hyvin -
ja sillä on pienet silmät,
jotka ovat melkein sokeat.
Onneksi yksi sen aisteista on supertarkka.
Päästäiset tuntevat maailman viiksiensä avulla, jotka ovat -
neljänneksen sen ruumiin pituudesta ja hyvät ympäristön havainnoimiseen.
Sen tuntoaisti on niin tarkka,
että pienikin värähdys saa sen hyökkämään -
25 millisekunnissa.
12 kertaa silmänräpsähdystä nopeammin.
Ja toukat ovat vain alkuruokaa -
sen tappoputken alkaessa.
Tämä maailman pienin nisäkäs on vain mantelin kokoinen.
Paljonkaan ei jää sen ulottumattomiin.
Jopa kaksi kertaa isompi kulkusirkka kelpaa.
Ruoka-aika on ohi ja on aika vetäytyä sivuun -
levähtämään.
Nopeat 7 minuutin nokoset -
ja tämä pikku peto on irti taas.
Samojen eurooppalaisten niittyjen yllä toinen pieni peto on saalistamassa.
Aitosiipalla on todella tarkka kuuloaisti.
Se voi kuulla hyönteiset 40 metrin etäisyydeltä -
ja määrittää kohteen suunnan, koon ja muodon.
Kun lepakko partioi,
jokainen hyönteinen, joka liikkuu tai päästää äänen,
on vaarassa kuolla.
Koonihepokatilla on jotain muuta pienessä mielessään.
Kesäiltoina niitty täyttyy koiraista,
jotka laulavat mahdollisimman kovaa saadakseen kumppanin.
Tämä koiras on päättänyt, että sen ääni kuuluu ylitse muiden.
Hepokatitkin kuulevat hyvin, sillä niillä on korvat jaloissa.
Se tietää, että lepakko on yläpuolella.
Mutta se ei silti aio hiljentyä.
Sen ääni on yhtä kova kuin porakoneen.
Lepakon lähestyessä -
se ei hiljene, vaan lisää volyymia.
Halu paritella taitaa käydä kuolemaksi -
tälle hepokatille.
Mutta uskomaton uusi löytö paljastaa, että sen viehätysvoima -
on myös karkoitusvoima.
Se laulaa niin kovaa, että lepakon herkkiin korviin sattuu.
Hepokatti kääntää lepakon vahvuuden sen heikkoudeksi -
luomalla metrin laajuisen suojatilan itselleen.
Ja koska se ei ole ainoa, joka laulaa paritellakseen -
koko niitty on kuurouttavan äänikentän suojaama.
Se, mikä ajaa lepakon tiehensä,
saa hepokattinaaraat hullaantumaan.
Mitä äänekkäämpi, sen parempi.
Joskus paras puolustus -
on hyökkäys.
Karibialla se auttaa yhtä eläintä nappaamaan voiton häviön kidasta.
Iltahämärä on vaarallista aikaa olla pieni kala isolla riutalla.
2,5-senttisen helmikardinaaliahvenen pitää välttää joutumasta -
siipisimpun ateriaksi.
Mutta sen täytyy myös saada illallista.
Isot valoherkät silmät auttavat näkemään saaliit pimeässä.
Raakkuäyriäiset ovat hiekanjyvän kokoisia -
ja niistä saa sopivan aterian.
Se onkin haukannut liian ison palan purtavaksi.
Raakkuäyriäisillä on suojanaan kemikaalikoktaili,
jos joku hyökkää, kemikaalit sekoittuvat ja laukaisevat bioluminesenssin,
joka on taskulamppuakin kirkkaampi.
ja niin pahanmakuinen,
että helmikardinaaliahven sylkäisee sen ulos vahingoittumattomana.
Raakkuäyriäisillä on niin paljon näitä kemikaalja,
että se voi tehdä sen 10 kertaa peräkkäin.
Ja tämän äyriäisen pakosuunnitelma on vielä nerokkaampi.
Sen valo on niin kirkas, että se ei pelkästään sokaise,
se on myös petollinen.
Helmikardinaaliahven ei voi nähdä hetkeen,
mutta se on näkyvissä.
Meressä on aina isompi kala.
Ylivoimainen -
ja laajimmalle levinnyt saalistaja.
jokaisen meren jokaisessa kolkassa, miekkavalas mukauttaa saalistustapaansa -
uskomattomilla tavoilla.
Arktisissa vuonoissa ne tainnuttavat kaloja lyömällä pyrstöllään -
ja erottamalla ne parvesta.
Avoimella merellä ne yhdistävät voimansa -
jahdatakseen maailman suurinta eläintä eli sinivalasta.
Mutta kaikista vaikuttavimmat miekkavalaat löytyvät täältä.
Valdésin niemimaalla Patagoniassa partioi parvi,
jonka saalistustekniikka on niin vaikea ja vaarallinen,
että sen oppiminen vie vuosia.
On vanhimman valasemon tehtävä opettaa tekniikka jälkipolville.
Muut perheenjäsenet saavat oppia tältä kokeneelta saalistajalta.
Joka kevät merileijonat kerääntyvät Patagonian rannoille lisääntymään.
Poikaset opettelevat uimaan rannikkovesissä -
petojen saavuttamattomissa.
Melkein.
Vanhin emovalas opettaa perheelleen, kuinka saalistaa niitä.
Kulkien samaa reittiä lähes päivittäin se opettaa parveaan -
kartoittamaan rannikkoa.
Hämmästyttävällä älykkyydellään ja kommunikaatiokyvyillään -
se osoittaa perheenjäsenilleen maamerkkejä.
Se auttaa jälkeläisiä muistamaan, missä on parhaat rannat saalistukseen.
Emovalas opettaa niitä myös poistumaan omalta mukavuusalueeltaan.
Ennen kuin miekkavalas voi napata saalista -
sen täytyy oppia toimimaan matalissa vesissä.
Rantaan kiinni jäämisen riski on olemassa.
Kuusitonninen miekkavalas voi rantautua nopeasti omalla painollaan.
Jos takaisin mereen pääseminen on vaikeaa,
emovalas on vierellä auttamassa ne takaisin mereen.
Siitä huolimatta miekkavalas on valmis saalistamaan -
vasta kuuden vuoden harjoittelun jälkeen.
Mestari työssään.
Emovalas lopettaa ääntelyn lähestyessään saalistusrantaa.
Se kuuntelee.
Se tietää tarkalleen, minne ja milloin iskeä.
Korkea vuorovesi, nopeasti syvenevä ranta -
ja pyöreät kivet, jotka auttavat sen takaisin mereen,
jossa on paljon pahaa-aavistamattomia saaliita.
Se odottaa, kunnes poikaset ovat parhaassa paikassa -
eli ranta-aallokossa,
joka on liian matala pakoon uimiseen -
ja niin myllertävä, ettei valasta huomaa.
Nämä saalistusoppitunnit -
ovat tärkeitä, jotta taito siirtyy jälkeläisille.
Joten niiden ollessa valmiita saalistamaan oikeasti,
ne ovat täysin valmiita saalistajien ja saaliiden väliseen taisteluun.
Elämä on missio,
jonka päämäärä on selviytyminen.
Eläimet ovat kehittäneet salaisia aseita -
ja salaisia kykyjä -
vihollisten päihittämiseksi.
Joten hetkinä, joina on kyse elämästä ja kuolemasta,
selviytyminen vaatii kaikista hämmästyttävimpiä supervoimia.
Jos uskot tietäväsi kaiken luonnosta,
saatat erehtyä.
Tekstitys: Niina Kinnunen