Vstúpte do sveta mimo svojho vnímania.
Do sveta výnimočných zvierat
s ukrytou silou a skvelými zmyslami.
Ak si myslíte, že poznáte prírodu,
zamyslite sa znova.
SUPER/NATURAL: SUPERSCHOPNOSTI Z RÍŠE ZVIERAT
Práve úder, ktorý nečakáte...
ROZPRÁVA BENEDICT CUMBERBATCH
... bolí najviac.
Koralové útesy sú plné predátorov.
Niekedy stojí za to nebyť rovno na očiach.
Splynutie s prostredím je pre odranca pravého prirodzené.
Žeby dobre vyzeral…
sa nedá povedať.
No keď sa situácia na koralovom útese začne zhoršovať,
zručnosť krásu porazí vždy
a zradná kamenná ryba, odranec pravý,
má mnoho skrytých talentov.
Vďaka trinástim ostňom na chrbtovej plutve napusteným tým najsmrtiacejším jedom
zo všetkých rýb
je chránená pred útokom.
No aj napriek tomu
sa radšej ukryje.
Jej zahrabanie a zmiznutie v piesku je také účinné,
až je to desivé.
Kamennú rybu takmer nemožno zazrieť,
ani sa jej vyhnúť.
Má jeden z najrýchlejších pohybov v celej ríši zvierat, pri ktorom
vytvorí pole s takým saním, ktorému sa nedá vyhnúť,
a za 16 milisekúnd je po koristi.
Či už predátor alebo korisť, keď život visí na vlásku,
prežijú len tí, ktorí majú najsilnejšie superschopnosti,
ZJEDZ, INAK BUDEŠ ZJEDENÝ
Skleníkové podnebie kostarického dažďového pralesa
poháňajú intenzívne evolučné preteky v zbrojení
medzi lovcom a loveným.
Čím viac sa korisť zlepšuje v úniku,
tým sa predátori stávajú smrtiacejšími.
Momotom chutia plazy.
Títo zrakovo nadaní lovci dokážu nájsť korisť vďaka ostrému zraku,
ktorý je vysoko prispôsobený na pohyb.
Takže jašterica anolis si musí dávať riadny pozor, kam kráča.
Keď sa ani nepohne,
momot ju vidieť nedokáže,
no jašterica vtáka vidí .
Aj ona má totiž špeciálne prispôsobený zrak.
Vďaka očiam orientovaným naboku má takmer 360-stupňový zrak
citlivý na ultrafialové spektrum,
ktoré zintenzívňuje kontrast a farbu peria momota.
No takto nedokáže stáť večne.
Aj ona musí jesť.
Takže keď sa momot pozrie inam,
jašterica sa pohne
aspoň o kúsok.
Niet tu nič k videniu.
Akoby hrali hru lyžičky-vidličky-nože,
no toto nie je žiadna hra.
Jeden zlý krok…
a dopadne to fatálne.
Ako sa momot približuje, jašterica uniká z dosahu.
No už niet miesta, kam utiecť.
Momot je trpezlivým predátorom.
Je jasné, že jašterica nevydrží pod vodou večne.
Ale je zjavné, že toto nie je len taká jašterica.
Má neuveriteľnú únikovú stratégiu, ktorú objavili len nedávno
a ktorá doteraz ešte nebola nafilmovaná.
Keď sa ponorí,
drobné bublinky zachytené medzi šupinami, ktoré odpudzujú vodu,
sa spoja a stúpajú nahor k jej hlave.
Tajný potápačský systém,
vďaka ktorému dokáže dýchať pod hladinou.
Táto dômyselná jašterica vydrží pod vodou vyše 18 minút.
To je pridlho aj na najtrpezlivejšieho momota, ktorý musí priznať porážku.
A malá jašterička z toho vyjde ako víťaz.
Väčšina lovov nie je úspešná.
Aj tí najschopnejší predátori majú problém s lovením koristi.
Stravu najväčších mäsožravcov tvorí zo 70 % mäso.
Toto je najväčší mäsožravec, aký chodí po Zemi.
A je to jedno z mála zvierat, ktoré vedia aj aktívne loviť ľudí.
No obľúbenou korisťou ľadového medveďa
je uškatec.
Aby medveď prežil pri teplotách pod nulou, musí ročne zjesť viac než 50 tuleňov.
No loviť ich je náročné, dokonca aj pre špecializovaného stopára uškatcov.
Keď orientuje svoj chvost v smere vetra, uškatec používa svoj čuch,
aby zistil, že sa zozadu blíži predátor,
a zároveň dáva pozor na akýkoľvek útok spredu.
Vďaka UV posilnenému zraku
tuleň zbadá aj snehobiele maskovanie medveďa
a múdry uškatec sa vždy drží v blízkosti núdzového východu.
Tu na zabitie treba viac než len hrubú silu.
Na takmer tri km štvorcové pripadajú necelé dva uškatce,
a preto vystopovať ich je poriadnou výzvou.
A v dôsledku zmeny klímy je dnes aj menej morského ľadu.
Hľadanie potravy je stále ťažšie.
Na strane medveďa je však, našťastie, jeho mimoriadny superzmysel.
Ľadový medveď má
v celej ríši zvierat najcitlivejší nos.
Dokáže dokonca vyňuchať uškatca aj pod ľadom.
Jeho pach zavetrí až na jeden a pol kilometra.
Medveď upiera oči na cieľ,
blíži sa zo závetria,
už je skoro pri ňom.
Už len zabezpečiť dosť jedla na prežitie je dosť náročné.
Nieto ešte zabezpečiť jedlo pre rozrastajúcu sa rodinu.
Druhého roka sa dožije len tretina medvieďat.
Vychovať ďalšiu generáciu lovcov môže byť vytrvalou snahou,
najmä v extrémnych prostrediach.
Svet, v ktorom zješ alebo budeš zjedený,
taká je Arizonská púšť.
Otec rodu kukuľa zemná sa ide rozkrájať, aby našiel jedlo pre tri pažravé mláďatá.
Jedno jedlo poskytol, ide na ďalšie.
Behá rýchlosťou 40 km za hodinu
a loví vlastne všetko, čo odnesie v zobáku.
No vždy, keď ocko odíde,
je hniezdo vystavené riziku.
Až 70 % mláďat ulovia predátori.
Had heterodon nasicus zachytí molekuly pachu na špičkách vidličkového jazyka,
a tak tým vycíti presný smer svojej koristi.
Ďalšie jedlo zabezpečené, ocko sa vracia domov…
práve včas.
S bleskovou reakciou
a ostrým 5-centimetrovým zobákom
sú kukule právom nazývané „zabijakmi hadov“.
Ocko práve z ohrozenia urobil večeru.
No tentokrát had nevonia príliš chutne.
Kukule nie sú veľmi prieberčivé,
no pokiaľ ide o hnilé mäso, v žiadnom prípade.
Aspoňže jeho mláďatká sú v bezpečí.
Alebo nie?
Zombie vzkriesenie
alebo len had hral mŕtveho, aby si zachránil kožu?
Tento had vie dokonca vydávať smrad pripomínajúci rozkladajúcu sa zdochlinu,
a tak predstierať svoju smrť,
aby mohol prežiť deň a dožiť sa ďalšieho.
Niektoré obranné stratégie sú také výnimočné, až sú fenomenálne.
Črieda škorcov
sa vie pohybovať ako jeden fascinujúci superorganizmus.
To, ako a prečo na oblohe vytvárajú tieto úchvatné vzory,
zostáva záhadou.
No nedávno sa zistilo, že motiváciou, ktorá stojí za touto krásou,
je deštrukcia.
Miestny sokol sťahovavý vie, že počas európskych zím
sa škorce zhlukujú v miliónoch.
A na otvorenom priestranstve sú zraniteľné na útok.
Podvečer sa preto zhlukujú, lebo v jednote je sila.
Toto zhlukovanie im pomáha ukryť sa v kŕdli,
no robí to z nich lákadlo.
Sokol lieta nízko, aby ho neodhalili, a pomaly sa približuje.
Potom vyletí
vysoko až nad kŕdeľ,
stočí sa a strmým pádom dolu.
S takmer aerodynamickou dokonalosťou padá rýchlosťou 400 km za hodinu,
čo z neho robí najrýchlejšie zviera na planéte.
Škorce lietajú sotva 80 km za hodinu, no majú rafinovanejšiu tajnú zbraň.
Jedno magické číslo,
každý vták sleduje šesť svojich najbližších susedov.
Presné prispôsobenie vzdialenosti a rýchlosti.
Ako sa toto pravidlo šiestich násobí v celom kŕdli,
naskytá sa tým úchvatný pohľad.
Každé stočenie a zatočenie sa zavlní celou formáciou
pri 20 metroch za sekundu.
Je to mätúce pre oči a ťažko predvídateľné,
do kŕdľa takmer nie je možné preniknúť.
Sokol má problém vybrať si jedného vtáka.
Pri horizontálnom lete je jeho rýchlostná výhoda značne obmedzená.
Škorce spracúvajú vizuálne indície oveľa rýchlejšie než ľudia
a sokolej pohotovosti čelia svojou vlastnou akrobaciou.
A vďaka neuveriteľnej synchrónii
je aj najrýchlejší predátor na planéte okabátený.
V 80 % je sokol neúspešný.
Môže len sledovať túto úchvatnú ukážku sily.
Všade možno nájsť geniálne príklady toho, ako sa vyhnúť útoku.
dokonca aj v anglickej vidieckej záhrade.
Pozrite sa bližšie, lebo aj rastliny majú predátorov.
Obľúbenou potravou lišaja smrtkového je nektár,
no jeho potomkovia sa prejavujú ako nenásytní vrahovia paradajok.
Len tri týždne stačia na to, aby tieto veľmi hladné húsenice
narástli šestnásťnásobne.
Veľká ako prst a vyzbrojená nožnicovými čeľusťami
dokáže jedna húsenica zožrať celú rastlinku.
Armáda húseníc zdecimuje celú úrodu.
No rajčiny majú neviditeľnú obranu.
Poškodené listy uvoľňujú vzdušné tiesňové volanie.
Prchavé chemikálie varujú susedné rastliny,
aby sa pripravili na vojnu.
Toto povolanie do zbrane vyburcuje neďaleké listy vylučovať mocné toxíny,
vďaka ktorým sa stávajú nejedlými.
A keďže sa tieto húsenice živia len rastlinami z čeľade rajčín,
začínajú hladovať.
Nedávno sa objavilo, že tento príbeh má skazonosný zvrat.
Keď už nemajú čo jesť,
začnú sa požierať navzájom.
Húsenice kanibalky,
desivá metóda kontroly škodcov.
Rajčina zabijak vracia útok.
V prírode je ten, kto je najsmrtonosnejší,
len vecou uhla pohľadu.
Pod európskou lúkou
sa práve prebúdza bielozúbka najmenšia,
no tento piskor začína hneď zhurta.
Jeho pulz bije raketovou rýchlosťou viac ako tisíckrát za minútu.
Je načase prebudiť sa, vstať a vydať sa na lov.
Tento búrlivý zabijak má rýchlejší metabolizmus
než akýkoľvek iný cicavec, musí každý deň skonzumovať šesťnásobok svojej váhy,
inak zomrie od hladu.
Trik spočíva v hľadaní koristi.
Jeho veľké uši ani tak dobre nepočujú
a s drobnými očkami
je na lovenie takmer slepý.
Našťastie, má nadmieru vyvinutý iný zmysel.
Piskory cítia svet svojimi fúzikmi.
Tvoria štvrtinu dĺžky ich tela
a používajú ich na prehľadávanie okolia.
Piskorov hmat je taký presný,
že aj najjemnejšia vibrácia vyvolá okamžitý útok.
25 milisekúnd,
čo je 12-krát rýchlejšie než žmurknutie oka.
Malá larva je len predjedlom,
ako sa začína jeho krviprelievanie.
Je veľký len ako mandľa, preto je tým najmenším cicavcom na Zemi.
Trúfne si na kadečo.
Dokonca aj dvakrát väčšia saranča je pre neho vhodnou korisťou.
Keď sa kŕmiace besnenie skončí, je čas na oddych
a dobitie energie.
Stačí rýchle sedemminútové schrupnutie
a tento nenásytný postrach môže začať odznova.
Nad tými istými európskymi lúkami je na love iný drobný predátor.
Netopier obyčajný má taký citlivý sluch,
že dokáže zachytiť hmyz z diaľky 40 metrov
a určiť smer, veľkosť a tvar svojho cieľa.
Keď je netopier na hliadke,
akýkoľvek hmyz, ktorý sa pohne alebo vydá zvuk,
flirtuje so smrťou.
No kobylka dlhokrídla má na svojej drobnej mysli iné veci.
Počas letných večerov je lúka plná samčekov,
ktorí spievajú čo najhlasnejšie, aby si privábili partnerku.
A tento samček je odhodlaný spievať hlasnejšie než jeho konkurenti.
Aj kobylky majú dobrý sluch, pričom uši majú na nohách.
Vie, že netopier je nad ním,
no aj napriek tomu nebude ticho,
cvrliká svoju pieseň tak nahlas ako vŕtačka.
Keď sa netopier priblíži,
miesto toho, aby stíchol, začne cvrlikať ešte viac.
Túžba páriť sa by pre tohto malého lúčneho koníka
mohla znamenať smrť.
No prekvapivo sa nedávno zistilo, že okrem privábenia
má aj schopnosť netopiera odohnať.
Cvrliká tak nahlas, že to citlivým netopierím ušiam spôsobuje bolesť.
Lúčny koník urobí z netopierej superschopnosti jeho slabosť,
keď okolo seba vytvorí takmer metrovú bezletovú zónu.
A keďže nie je sám, ktorý si hľadá partnerku,
celá lúka je chránená ohlušujúcou zvukovou prikrývkou.
Ukazuje sa, že čo odháňa netopierov,
rozpaľuje samičky.
Čím hlasnejšie, tým lepšie.
Najlepšia obrana je neraz
tým najlepším útokom.
V Karibiku to pomáha jednému živočíchovi vykĺznuť z pazúrov porážky.
Keď ste malou rybičkou na veľkom útese, noc vie byť nebezpečná.
Len 2,5 centimetrová kardinála musí unikať, aby sa nestala ďalším chodom
na jedálnom lístku krídlovca.
No aj ona musí stihnúť večeru.
Vysoko citlivé oči jej pomáhajú identifikovať malú korisť aj v tme.
Lastúrničky, kôrovce o veľkosti zrnka piesku
by mohli byť zvládnuteľnou potravou.
No je to na ňu príliš veľké sústo.
Lastúrničky uchovávajú vo svojom tele výbušný kokteil chemikálií.
V prípade útoku tak vypustia mix zlúčenín, ktoré vyvolajú explóziu bioluminiscencie
svetlejšiu než svetlo baterky,
v dôsledku čoho je lastúrnička taká nechutná,
že ju kardinálka vypľuje bez akejkoľvek ujmy.
Lastúrničky uchovávajú dosť chemikálií na to,
aby vybuchovali desaťkrát za sebou.
Únikový plán tohto kôrovca je však ešte brilantnejší.
Svetlo je také žiarivé, že kardinálku nielen oslepí,
ale aj oklame.
V dôsledku toho je úbohá kardinálka dočasne oslepená,
no ľahko spozorovateľná.
V oceáne je vždy nejaká väčšia ryba.
Kosatka, najväčší lovec,
najrozšírenejší predátor zo všetkých,
v každom rohu každého oceánu prispôsobuje svoju loveckú techniku
mimoriadnym spôsobom.
V arktických fjordoch omráči ryby plutvami
a vyberá si ich z ich húfu.
Na otvorenom oceáne používa kombinovanú silu,
aby nahnala vráskavca obrovského, najväčšie zviera na svete.
No kosatky, najpôsobivejších lovcov zo všetkých, nájdete tu.
Na patagónskom polostrove Valdez hliadkuje črieda,
ktorej lovecká technika je taká náročná a nebezpečná,
že trvá roky, kým sa ju kosatky naučia.
Úlohou matriarchátu je odovzdať tieto tajomstvá ďalším generáciám.
Zvyšok rodiny sa učí štyrom desaťročiam loveckých skúseností
tohto ostrieľaného profesionála.
Každú jar sa tulene prídu páriť na tieto patagónske pláže.
A mláďatá sa učia plávať v plytkých vodách
mimo dosahu dravcov.
Takmer.
Matka rodinu učí, ako tulene zamerať.
Skoro každý deň berie svoju čriedu
na zmapovanie pobrežia.
S pozoruhodne schopným mozgom a komunikačnými zručnosťami
ukazuje svojej rodine, ako vyznačovať medzníky.
Mláďatám to pomáha zostaviť si mentálnu mapu pláží, kde sa najlepšie loví.
Popri tom ich učí aj to, ako vyjsť zo svojej komfortnej zóny.
Skôr ako kosatky začnú loviť tulene,
musia sa naučiť, ako plávať v plytkých vodách.
No riziko uviaznutia je veľmi reálne.
Šesťtonová kosatka sa rýchlo zloží pod váhou vlastného tela,
no ak sa sama nevie dostať z plytčiny,
matka jej bude po boku, aby jej pomohla späť do mora.
Aj tak je kosatka pripravená pokúsiť sa skutočne tuleňa uloviť
až po dlhých šiestich rokoch.
Majster pri práci.
Keď sa blíži k svojej lovnej pláži, matka prestane spievať.
Načúva.
Presne vie, kedy a kde udrieť.
Príliv,
strmá pláž
a okruhliaky, ktoré jej pomôžu odgúľať sa späť do mora,
kde čaká plno nič netušiacej koristi.
Čaká, kým sa mláďatá dostanú na najlepšiu pozíciu.
Priamo do príboja,
príliš plytkého na to, aby odplávali do bezpečia,
príliš rozbúreného, aby si všimli kosatku prichádzať.
Tieto majstrovské zručnosti predátorskej dokonalosti
sú nevyhnutné na to, aby svoje zručnosti odovzdala ďalej.
Keď sú teda pripravené na skutočný lov, budúca generácia
je plne pripravená na boj medzi predátorom a korisťou.
Život je misia.
Jej hlavným cieľom je prežitie.
Zvieratá si vyvinuli tajné zbrane
a skryté zručnosti,
aby preľstili nepriateľov.
V momente rozhodovania o živote či smrti
sú na víťazstvo potrebné tie najvýnimočnejšie superschopnosti.
Ak si myslíte, že poznáte prírodu.
Zamyslite sa znova.
Preklad titulkov: Barbora Belobradová