Kom til en verden
hinsides vores sanser.
En verden af ekstraordinære dyr...
med skjulte kræfter og supersanser.
Hvis du tror, du kender naturen...
må du tro om.
I en konkurrencepræget verden,
kan det være svært...
FORTALT AF BENEDICT CUMBERBATCH
...at skelne venner fra fjender.
Kalahari-ørkenen.
Den ubarmhjertige sol
tvinger nogle af de saftigste og sejeste væsener
ned under jorden.
Kun de dygtigste jægere kan få fat på dem.
Desmerdyr dufter sig frem til det bedste bytte under overfladen.
Men når dit hoved er begravet i sandet,
og du graver otte timer dagligt...
hjælper det at have indflydelsesrige venner.
En drongos knivskarpe syn
kan opdage et lille insekt
over 90 meter væk.
Og fra luften kan den spotte en fjende halvanden kilometer væk.
Som en seks kilo stor, desmerdyr-ædende kampørn.
Desmerdyr forstår, at det er drongosk for...
"fare i luften."
Når deres pålidelige ven
giver "fri bane" signalet,
ved desmerdyrene, det er sikkert at komme ud igen.
Så kan de fortsætte arbejdet.
Jackpot.
Protein og vand i én giftig pakke.
Desmerdyr er heldigvis eksperter i at afmontere skorpioner.
Men denne fortælling har endnu en brod i halen.
Så lyder alarmen igen.
Men denne gang...
er der ingen ørn.
Drongoen lyver.
Som en snu tricktyv
udnytter den desmerdyrets hårde arbejde
for at få gratis frokost.
Men råb "ulven kommer" lidt for ofte...
og desmerdyrene aflurer tricket.
Det kald kan bare ikke ignoreres.
Det er en desmerdyralarm.
Eller er det?
Den snedige drongo...
er også en ufattelig god imitator.
Hun veksler mellem 30 forskellige alarm efterligninger.
Og så længe hun fortæller sandheden
nogle gange, tør desmerdyrene ikke ignorere deres lumske venne-fjende.
Dyr bruger utrolige evner til at udmanøvrere konkurrenter.
Men ofte er den største fjende,
den man mindst venter.
RIVALER
I naturen, er der konflikt overalt.
En østrigsk park virker måske fredelig nok,
men her er et dyr, der ved hvordan man provokerer konkurrenterne
og vender det til hendes fordel.
Denne europæiske hunhamster søger den stærkeste han, hun kan finde.
Her bor der normalt 12 enlige hanner.
Men i stedet for at spilde tid på at besøge dem,
arrangerer hun en lille konkurrence.
Hendes sirenesang har en kraftig ultralyds-pitch.
Den er gjort langsommere, så vi kan høre den.
Men enhver han indenfor 18 meter
vil kunne høre kaldet højt og tydeligt.
Løbet er begyndt.
At være hurtig-opfattende er et godt tegn.
Men hvordan vælger man mellem de to første?
Hun udløser sin kendingsduft,
et potent elskovsmiddel.
Blot den mindste fært sender en strøm af adrenalin
ud i hannens blodårer.
Testosteronniveauet kan tidobles...
og gøre disse bløde gnavere til små kugler af tænder og vildskab.
Kampene kan være dødelige.
Og alt, hunnen behøver at gøre,
er at lade konkurrencen udspille sig.
Rivalen er jaget væk,
og sejrherren netter sig,
inden han skal møde sin mage.
Men hunnen er den virkelige vinder.
For når hannerne slås om hende,
finder hun den perfekte partner.
At gå op imod sine rivaler, kan ende i slåskamp.
Så nogle væsener gør alt de kan for at undgå vold.
I Californiens store tangskove
lever en fisk på størrelse med en hånd, kaldet en Neoclinus Blanchardi.
Dens underlige, udstående øjne
giver den et panorama blik for farer hele vejen rundt.
Mange rovdyr ville med glæde snuppe sådan en lille fisk,
så han må have et gemmested.
Et sneglehus er det perfekte sted.
Men det er allerede beboet
af en to-plettet blæksprutte.
Gemmesteder er så eftertragtede,
at man slås om dem.
men så hellere finde én på sin egen størrelse.
En artsfælle.
For at undgår skrammer
har disse fisk en helt speciel måde at udfordre hinanden på.
Deres munde kan udvide sig til tre gange kropsstørrelsen.
Men der er noget endnu mere utroligt ved denne opvisning.
For hvad vi ikke ser, er,
at deres gab er udstyret med en ultraviolet advarsel.
Det er et hemmeligt signal om styrke,
man tror, hjælper fisken med at vurdere, hvem der er stærkest,
inden en kamp går for vidt.
Udstødt, men i det mindste uskadt.
Nu er han den udsatte,
imens besætteren nu er beskyttet mod verden udenfor.
Naturen kan virke rig,
men både i havet og på land,
bliver der kæmpet om territorium og mad.
I Botswanas Okavango Delta
sætter den hårde konkurrence, kødædere...
op mod hinanden.
En ensom hyæne mod en stærk flok vilde hunde.
Hun forlod sin klan for at lede efter føde i nye områder.
Nu virker det som en risikabel strategi.
Men med sit utrolige immunforsvar
og næsten overnaturlige overlevelsesevner
er hun langt fra den svage.
Hendes fantastiske lugtesans kan spore føde over tre kilometer væk.
Næsten to meter høj, med en vægt på 680 kilo,
ville én Cape-bøffel være føde nok til klanen i en uge.
Hun kan ikke klare en bøffel alene.
Men da hyæner er lige så intelligente som primater, tænker hun strategisk.
Hun lader rivalerne styre begivenhederne.
Dobbelt så stor som hende
og fire gange så tung.
Løver er hyænens største fjender.
Og som flok er de endnu stærkere.
Men når bøflerne vandrer som en bataljon
på op til 600,
får selv de bedst bevæbnede jægere
svært ved at angribe.
Det smarteste rovdyr
venter tålmodigt.
For når det bliver aften,
ændrer tingene sig.
Løver har en reflekterende bagvæg i øjnene,
hvilket gør deres nattesyn seks gange bedre end menneskers.
Det lader dem se ting, vi kun kan se
med superfølsomme kameraer.
I den kølige nat er jægerne mere aktive,
og kan angribe i skjul af mørket.
Hyæner har også et meget godt nattesyn.
Hvilket gør, at de kan holde øje med løvernes hårde arbejde.
Nu
skal hendes plan udføres.
Hun forstærker sit kampråb ved at hyle ned i jorden.
Det når følsomme ører over ni kilometer væk,
og mobiliserer hendes spredte klan.
Imens forstærkningerne er på vej,
forstyrrer hun løverne, så de æder langsommere.
Men hun må passe på.
Et enkelt slag fra en løvepote kan dræbe.
Alene kan hun kun forsvare sig.
Men med 20 hyæner fra klanen i ryggen
er det på tide at rykke ind.
Hyæner er endnu mere effektive end løver, når de er i flok.
Ved at arbejde sammen
udmatter klanen løverne.
Løverne ved godt, når slaget er tabt.
Med kæber, der kan knuse knogler,
og maver, der kan fordøje dem
på kun få timer,
vil sporene efter bøflen snart være væk.
Klanen har fyldt maverne og er nu samlet igen.
I dag trak hyænerne det længste strå
i den gamle krig mellem kødæderne.
En anden konkurrence, har udspillet sig over millioner af år.
Tid nok til at udvikle et hemmeligt våben,
der kan holde en stærk fjende væk.
En stor asiatisk gedehams,
den største hveps i verden.
Fem centimeter lang og meget kødædende.
Kun en fjerdedel så store, synes de japanske honningbier forsvarsløse...
mod en tungt armeret gedehams.
Med en brod på seks millimeter
og forstørrede kæber
kan hun dræbe 40 bier i minuttet.
Men det er ikke bierne, hun er efter.
Det er deres afkom.
Gemt inde i dette træ
er tusinder af larver,
beskyttet af 20,000 dedikerede arbejderbier.
Det kan gedehams ikke klare alene.
Så, hun mærker biernes fort
med et kemisk spor.
Gedehamse flyver 100 kilometer dagligt, for at finde føde.
Så snart hendes familie mærker signalet,
ved de, at deres søgen er ovre.
På få timer
kan en horde af de dødelige dræbere, tilintetgøre hele bikuben.
Det yderste forsvar nedbrydes.
Derefter
vuggestuen.
Koloniens skæbne er afgjort...
Eller næsten.
Bierne har én sidste overlevelsesmulighed.
En kemisk alarm får dem til at bevæge sig samtidig
og angribe gedehamsene.
Så vibrerer hver bi vingemusklerne
og genererer en lille smule varme,
der, når alle bier gør det,
udgør et formidabelt våben.
Termografiske kameraer viser, at temperaturen stiger.
Denne glødende bi-kugle er et præcisionsvåben.
Var den blot én grad varmere, ville bierne dø.
Men lige nøjagtig 47 grader
er den perfekte temperatur
at koge gedehamse i.
Begge sider lider tab.
Men biernes utrolige evne til at samarbejde,
sikrer koloniens overlevelse.
Styrke i antal beskytter,
men skaber også mere konkurrence på hjemmefronten.
Bass Rock, Skotland.
Et hundrede og halvtreds tusind suler
bor sammen på en klippe,
der ikke er større end 2,5 kvadratkilometer.
Oppe fra luften
ser livet harmonisk ud i kolonien.
Men det er synsbedrag.
Der er to næbslængder mellem hver rede. Og med god grund.
Enhver der ikke holder afstand,
blotlægger de underliggende spændinger.
Næb designet til at skære gennem vandet
og snappe fisk op med 96 kilometer i timen,
er også drabelige våben.
Kampe om redepladser kan vare i to timer...
og kan koste dyrt.
I naturen, balancerer freden på et knivsæg.
Konflikter lurer altid...
lige under overfladen.
Når det handler om at sikre sin blodlinje,
synker nogle arter endnu dybere.
Tanganyika-søen i Tanzania
er et arnested for konflikter.
En han-burtoni cichlide
forsøger desperat at imponere en hun.
Han udfører en signaturdans.
Hun viser det måske ikke, men hun er smigret.
Den akvatiske Romeo gør det mere romantisk med et elskovsmiddel.
Et feromon, der skal stimulere hunnen,
men også flyder ud i vandet,
og tiltrækker et uønsket publikum.
En lokal bande gøgemaller.
Deres hud er dækket af smagsløg
og opfanger blot det mindste spor af feromon.
De ved, at det betyder...
at burtonierne skal til at lægge æg.
De lægger 100 æg,
hvert æg på størrelse med et sesamfrø.
Tiden er inde til et snigangreb.
Mallerne spiser så mange æg, de kan.
Og så lægger de selv æg.
De efterlader små, tikkende bomber.
Burtonihunnen samler instinktivt alle æggene op.
Men hun spiser dem ikke.
For hun har en speciel evne.
Nogle cichlide super-mødre
opfostrer nemlig deres yngel i munden.
Munden er en mobil vuggestue, hvor ungerne er beskyttede, imens de vokser.
Men denne burtoni-cichlide er blevet kidnappet.
Gemt inde i hendes mund
begynder den blandede samling æg at klækkes.
Og visse unger vokser hurtigere end andre.
Den intetanende burtoni opfostrer de forkerte unger.
De dobbelt så store, grådige gøgemalle unger...
går efter cichlideungerne.
Og de sluger nemt hver af deres stedsøskende
i én mundfuld.
De snu malleunger vokser snart fra vuggestuen.
Og sniger sig afsted på egen hånd,
indtil de er klar til at narre endnu en intetanende mor.
Burtonihunnen må nu beskytte sine overlevende unger
og give dem de bedste chancer for at overleve i en farlig verden.
I Italiens alpine dale er der én dyreunge,
der tager det at leve med fjenden, til et helt andet niveau.
Mød Ensianblåfuglens modige sommerfuglelarve.
Den er kun to uger gammel,
og ikke større end et riskorn.
Den skal til at begive sig ud på et af de mest utrolige eventyr,
der udspilles i naturen.
I sin søgen efter føde
dykker den ned i en underverden,
bevogtet af brutale hære af Myrmeciamyrer.
De kan tage byttedyr, flere tusind gange større end dem selv.
En lille larve ligner et let bytte.
Specielt når den udsender en dragende duft,
der røber dens tilstedeværelse,
Med antenner, der er fem gange så følsomme som andre insekters,
opsporer myren larven som en blodhund.
Den lille larve kan nemt bæres tilbage til basen,
hvor myrerne tilbereder maden til deres unger.
Men denne larve
dufter ikke af mad.
Den dufter mere som familie.
Født til at bedrage
med sin specielle larve duft,
der er så lig myrelarvernes duft,
at myrerne behandler den som en af deres egne.
Og det er ikke det eneste.
Som en ekstra forklædning,
synger sommerfuglelarven.
Ved at kopiere sangen af den vigtigste myre i kolonien,
nemlig myredronningen,
tvinger larven arbejdermyrerne til at passe og pleje den,
og forsømme deres egne larver.
Imens kolonien beskytter,
vasker, og fodrer den,
fortsætter den frække larve med at spille rollen
i to lange år.
Den er nu 100 gange tungere,
og Ensianblåfuglens larve
er endelig klar til at bekende kulør.
Inde i puppen,
opløser larvens væv sig...
og genopbygges.
Men når en Ensianblåfugl udklækkes som sommerfugl,
mister den sin beskyttelse.
Nu dufter den ikke som en myrelarve,
så den må væk...i en fart.
Før myrerne opdager den fremmede blandt dem.
Endelig er Ensianblåfuglen fri.
Gennem billioner af år,
har levende væsener udviklet utrolige evner,
så de kan tilkæmpe sig en plads på planeten.
Men når en ny rival melder sin ankomst,
ændrer det alt.
I farvandet langs British Columbias kyst,
lever et legendarisk søuhyre.
Det er et af klodens hurtigst voksende dyr.
Den fordobler sin vægt hver anden måned, ved næsten kun at spise skaldyr.
Siden før dinosaurernes tidsalder
har stillehavsblæksprutten
været den ubestridt dygtigste krabbe-jæger hernede.
Indtil nu.
Vi har snedige metoder til at fange fisk og skaldyr,
uden nogensinde at dykke i vandet.
Fælder er en effektiv måde at tiltrække blækspruttens yndlingsmad.
Men når verdens mest intelligente hvirvelløse dyr
står overfor en udfordring,
giver den ikke bare op.
Den løser opgaven.
To tusind sugekopper,
og hver af dem med flere smagsløg, end den menneskelige tunge,
lader den finde føde i selv meget uklart vand.
Styret af ni hjerner;
én i hovedet,
og en mini-hjerne i hver af de otte arme,
nærmer blæksprutten sig.
Dens benløse skelet, lavet af vand,
lader den mase sin 2,5 meter lange krop
gennem et hul på størrelse med en grapefrugt.
Nu må den tage for sig, inden fælden hives op.
Fælden åbner kun i én retning.
Men det er ikke noget problem,
for den utrolige udbryderkonge.
Vi er nok kloge,
men vi opdager hele tiden, at dyr har mange evner,
der er mindst lige så imponerende.
Overser vi dem,
risikerer vi at ende tomhændede.
I en verden fyldt med uventede fjender,
er konkurrence evolutionens ultimative drivkraft,
hemmeligheden bag livets utrolige mangfoldighed på kloden,
og dyrenes mest ekstraordinære evner.
Hvis du tror, du kender naturen,
så tro om.
Tekster af: Robert Strøm Owusu