Besøk en verden
mer utrolig enn du kunne drømme om.
En verden fylt med ekstraordinære dyr...
med skjulte krefter og supersanser.
Hvis du tror du kjenner naturen...
tro om igjen.
I en konkurransepreget verden,
kan det være vanskelig...
FORTALT AV BENEDICT CUMBERBATCH
...å skille venn fra fiende.
Kalahariørkenen.
Hvor den barske solen
tvinger noen av de seigeste og tøffeste skapninger
til å gjemme seg under jorden.
Kun de mest utspekulerte jegere kan få tak i dem.
Surikater kan lukte seg frem til de beste byttedyrene under overflaten.
Men når du har hodet i sanden,
og du graver åtte timer om dagen...
lønner det seg å ha høytstående venner.
Drongoens sylskarpe blikk
kan oppdage et lite insekt
over 90 meter unna.
Fra helt der oppe, kan den spotte fienden på god avstand.
Som en 6 kilo tung surikatspisende kampørn.
Surikatene vet at det betyr...
flyvende fiende.
Når deres betrodde venn
gir klarsignal,
vet surikatene at det er trygt å komme frem.
Og så jobber de videre.
Bingo.
Protein og vann i en giftig innpakning.
Surikater er heldigvis eksperter på å håndtere skorpioner.
Men denne historien stikker litt dypere.
Alarmen går av igjen.
Men denne gangen...
er det ikke en ørn.
Drongoen lyver,
en utspekulert bedrager,
som utnytter surikatens harde arbeide
og stjeler litt gratis lunsj.
Men hvis man roper "ørn" for mange ganger...
lærer surikatene trikset.
Det ropet kan ikke ignoreres.
Det er en surikatalarm.
Eller er det?
Den sleipe drongoen...
er også en fabelaktig hermegås.
Hun kan bytte mellom 30 forskjellige alarmimitasjoner.
Og så lenge hun sier sannheten,
iblant, kan ikke surikatene ignorere deres dobbeltmoralske vennefiende.
Dyr bruker ekstraordinære krefter på å være smartere enn konkurrentene.
Men ofte er ens største fiende...
den du minst forventet.
RIVALER
I naturen er det konflikter overalt.
En østerriksk park virker fredelig nok,
men det finnes et dyr her som vet hvordan man aktiverer konkurransen
og utnytter den til sin fordel.
Denne europeiske hunnhamsteren leter etter den beste make.
Et dusin vanligvis ensomme hanner lever her.
Fremfor å kaste bort tiden på å sjekke dem ut,
arrangerer hun en liten konkurranse.
Sirenesangen hennes har en kraftig ultrasonisk tonehøyde.
Tonet ned, så vi kan høre den.
Men enhver hann innenfor 18 meter
hører ropet hennes, høyt og tydelig.
Kappløpet er i gang.
En rask reaksjon er et godt tegn.
Men hvordan velger man mellom de to raskeste?
Hun slipper ut en signaturlukt,
et kraftig afrodisiakum.
Den minste dunst sender et adrenalinrush
gjennom hannens blod.
Testosteronnivået kan tidoble seg...
og gjøre disse myke gnagerne til 450 grams baller av tenner og raseri.
Slåsskampene kan være dødelige.
Alt hunnen kan gjøre,
er å la konkurransen utfolde seg.
Rivalen er jaget vekk,
vinneren gjør seg selv presentabel
og er klar til å møte sin make.
Men det er hunnen som er den egentlige vinneren.
Hannene slåss om henne,
og hun får den perfekte partner.
Å stå imot en rival, kan bety slåsskamp.
Noen skapninger går utrolig langt for å unngå sammenstøt.
I Californias gigantiske tarejungel
finnes det en håndstor fisk, kalt et sarkastisk frynsehode.
Dens bisarre store øyne
gir en panoramisk utsikt over alle farer.
Mange rovdyr kan lett snappe opp en liten fisk som denne,
så han trenger et gjemmested.
Et sneglehus er det perfekte sted.
Men det er allerede opptatt,
av en to-flekket blekksprut.
Gjemmesteder er så etterspurt,
at man må slåss om dem.
Det er bedre å finne en på sin egen størrelse.
Et annet frynsehode.
For å unngå skader
har disse fiskene en spesiell måte å overvinne hverandre på.
De kan utvide munnen sin, tre ganger kroppsstørrelsen.
Og ikke nok med det.
Usynlig for oss,
er gapet deres utstyrt med en slående ultrafiolett advarsel.
Et hemmelig tegn på styrke,
så frynsehodene kan avgjøre hvem som er den sterkeste
før kampen går for langt.
Overvunnet, men uskadet.
Nå er han den utsatte.
Mens inntrengeren gjemmer seg for resten av verdenen.
Naturen virker kanskje overdådig,
men uansett om det er i vann eller på land,
må man kjempe om plassen og maten.
I Botswanas Okavangodelta,
er det konkurranse mellom en kjøtteter...
og en annen.
En ensom hyene mot en flokk sterke villhunder.
Hun forlot klanen for å dekke et større område på jakt etter mat.
Det virker som en risikabel strategi.
Men med et utrolig immunsystem
og nesten overnaturlige overlevelsesevner,
er hun langt fra taperen.
Hennes fenomenale luktesans kan oppfange mulighetene på tre kilometers avstand.
Nesten 183 centimeter høy og 680 kilo,
kan en Afrikabøffel gi nok mat til klanen hennes i en uke.
Hun kan ikke takle en bøffel alene.
Men med intelligens på primatnivå, kan hun finne en mer strategisk tilgang.
La rivalene kontrollere spillet.
Nesten dobbelt så stor som henne,
fire ganger vekten hennes,
er løven en hyenes største fiende.
Flokken jakter sammen, noe som gjør dem enda sterkere.
Når bøflene beveger seg som en bataljon,
omkring 600 stykker,
kan selv de mest velutstyrte jegere
ikke følge med.
Det smarteste rovdyret
venter tålmodig.
Når natten nærmer seg,
vender vinden.
Løver har en reflekterende bakside på øynene,
som gir dem et nattsyn seks ganger bedre enn vårt eget,
og avslører en verden vi kun kan se
med supersensitive kameraer.
I den kjølige natten blir jegerne mer aktive.
De bruker mørket til å dekke angrepet sitt.
Hyenene har også et perfekt nattsyn.
Så de kan følge med, mens løvene gjør all jobben.
Nå er det
på tide å utføre planen hennes.
Ved å kaste krigsropet mot bakken, forsterker hun lyden.
Så det kan nå supersensitive ører nesten ti kilometer unna,
og mobiliserer den splittede klanen hennes.
Hun leker mens hun venter.
Trakasserer løvene, distraherer dem, forsinker spisingen.
Hun må være forsiktig.
Et slag med en løvepote kan være dødelig.
Hun er på defensiven alene.
Men med 20 stykker fra klanen hennes,
er det på tide å trå til.
Hyener er enda mer effektive lagspillere enn løver.
Ved å samarbeide
utmatter de løveflokken.
Løver vet når de er beseiret.
Med kjever som kan knuse bein
og med mager sterke nok til å fordøye dem,
tar det kun få timer
før alle spor etter bøffelen er borte.
Med fulle mager trekker klanen seg tilbake.
I dag var det hyene som vant
den evige kjøtteter-krigen.
En annen dyrekrig har utspilt seg i over millioner av år.
Nok tid til å utvikle et hemmelig våpen
for å holde en langt sterkere fiende på avstand.
En gigantisk asiatisk geithams,
den største vepsen i verden.
Fem centimeter lang og en ordentlig kjøtteter.
Den japanske honningbien er fire ganger mindre og virker nesten forsvarsløs...
mot en velutstyrt geithams.
Med en brodd på 0,6 centimeter
og overdimensjonert underkjeve,
kan hun drepe 40 bier på ett minutt.
Hun er ikke ute etter biene.
Men babyene deres.
Gjemt i dette treet
finnes det tusenvis av larver,
beskyttet av 20 000 dedikerte arbeidere.
Det er for voldsomt for én geithams alene.
Hun markerer bienes fort
med et kjemisk signallys.
Geithams flyr 97 kilometer om dagen på jakt etter mat.
Så snart en av dem sender ut et signal,
vet de at jakten er over.
På bare noen timer
kan denne gjengen dødelige leiemordere utslette hele bikuben.
Det ytre forsvaret er brutt.
Og så,
barnerommet.
Koloniens skjebne er beseglet...
Nesten.
Biene har en siste sjanse til å overleve.
En kjemisk alarm driver dem til å bevege seg samlet,
og omsverme geithamsen.
Så begynner hver enkelt bie å bevege flymusklene.
Det produserer kun en liten mengde varme,
men når de slår seg sammen
utgjør det en formidabel kraft.
Termiske kameraer avslører at kjernetemperaturen stiger.
Denne glødende bieballen er et presisjonsvåpen.
Ved bare én grad høyere kan biene dø.
Men nøyaktig 47,2 grader
er den perfekte temperatur
til å koke geithamsen levende.
Begge sider lider tap.
Men bienes utrolige evne til å samarbeide
sikrer koloniens fremtid.
Tallsterke gir beskyttelse,
men bringer også konkurransen nærmere.
Bass Rock, Scotland.
150 000 suler
hekkende på én stein,
mindre enn en kvadratkilometer.
Sett med fugleøyne,
ligner det et liv i perfekt harmoni.
Men det er en illusjon.
Hvert rede er to nebblengder fra hverandre, med god grunn.
Den som krysser den grensen,
utløser de usynlige spenningene.
Nebbet som er designet til å skjære gjennom vann
og fange fisk i 97 km/t,
utgjør også et fryktelig våpen.
En kamp om plassen kan vare i to timer...
og koste dyrt.
I naturen eksisterer freden på en knivspiss.
Konflikter gjemmer seg...
rett under overflaten.
Når det kommer til å sikre slektstreet,
synker noen til nye dybder.
Tanganyikasjøen i Tanzania
er en grobunn for konflikter.
En hannciklide
er desperat etter å imponere en hunn.
Han fremfører signaturdansen.
Det ser ikke ut som det, men hun er sjarmert.
Den akvatiske Romeo-en forsøter det med en romantisk eliksir for ciklider.
Et feromon designet for å stimulere hunnen,
som beveger seg rundt i vannet
tiltrekker også oppmerksomhet fra feil hold.
En lokal gjeng med gjøkmaller.
Skinnet deres er dekket med smakssanser
og oppdager det minste hint av feromoner.
De vet at det betyr...
at ciklidene er klare til å gyte.
De legger 100 egg,
alle på størrelse med et sesamfrø,
og er det perfekte øyeblikk for et bakholdsangrep.
Mallen spiser så mange egg de kan.
Deretter gyter de.
Og etterlater seg små, tikkende tidsbomber.
Ciklidemoren samler instinktivt alle eggene.
Hun spiser dem ikke.
Hun har en spesiell evne.
Noen ciklide-supermødre
oppdrar ungene i munnen deres,
som et mobilt barnerom for å holde dem trygge mens de vokser.
Men denne cikliden har blitt kapret.
Ute av syne, inne i munnen hennes,
begynner hennes blandede yngel å klekke.
Noen vokser mye raskere enn de andre.
Den uvitende cikliden bruker tid på å oppdra feil avkom.
Den dobbelt så store og skrubbsultne baby-gjøkmallen...
vender seg mot ciklideungene.
Den åpne kjeven er stor nok til å sluke fostersøsknene
med hodet først.
De forræderske malleungene vokser seg snart for store.
De stikker av og holder hodet lavt,
til de er klare til å angripe en ny, uvitende mor.
De lar ciklidene beskytte deres overlevende avkom,
noe som gir dem de beste sjanser i denne farlige verdenen.
På de italienske enger i Alpene, finnes det en dyrebaby
som tar det å leve med fienden til et helt nytt nivå.
Møt den fryktløse blåvinge-larven.
Bare to uker gammel
og på størrelse med et riskorn.
Den skal snart ut på et av de villeste eventyrene
i hele naturverdenen.
På jakt etter mat
må den forsvinne ned i underverdenen,
som blir patruljert av en brutal hær av bulldogmaur.
De kan overvinne et bytte på tusen ganger deres størrelse.
En liten larve virker som et lett mål.
Særlig én som avgir en forlokkende duft
som avslører dens tilstedeværelse.
Med antenner som er fem ganger mer sensitive enn hos andre insekter,
er en maur på ferten av den som en blodhund.
Larven er lett å bære tilbake til basen,
hvor maurene forbereder mat til ungene.
Men denne larven
lukter ikke av mat,
men familie.
Født til å lure,
lukter den spesielle larveodøren
så likt med maurenes larver,
at de behandler den som sin egen.
Og det er ikke alt.
For å forbedre forkledningen,
synger larven.
Den kopierer sangen fra den viktigste mauren i kolonien,
dronningen.
Larven tvinger de dedikerte arbeiderne til å dekke alle dens behov,
og forsømme sine egne.
Mens kolonien beskytter den,
vasker og mater den,
kan den dristige larven spille rollen
i to hele år.
Opptil 100 ganger dens originale vekt,
kan den babyblå
endelig avsløre sine ekte farger.
Inne i puppen
blir larvevevet nedbrutt...
og omformet.
Men når en blåvinge blir til en sommerfugl,
mister den sin beskyttende kraft.
Den lukter ikke som en babymaur lenger
og må komme seg ut... fort.
Før maurene fanger inntrengeren i flokken.
Endelig er blåvingen fri.
Over milliarder av år
har levende ting utviklet enestående evner
til å slåss for plassen sin her på planeten.
Men når en ny rival dukker opp,
endrer alt seg.
Kystlinjen ved Britisk Columbia-provinsen
er hjemstedet for et legendarisk sjømonster.
Et av planetens raskest voksende dyr.
Den dobler vekten annenhver måned, dietten består hovedsakelig av krepsdyr.
Siden før dinosaurens tidsepoke
har den gigantiske stillehavsblekkspruten
vært den ubeseirede krabbejegeren her nede.
Inntil nå.
Vi har smarte måter å fange sjømat på,
uten engang å hoppe i vannet.
Fellene er gode til å tiltrekke seg blekksprutens favorittmat.
Men når verdens mest intelligente virvelløse dyr
blir presentert for en utfordring,
gir den ikke opp,
den løser det.
To tusen sugekopper,
hver og en med flere smaksreseptorer enn en mennesketunge,
hjelper til med å finne byttedyr, selv i det mest grumsete vann.
Guidet av ni hjerner,
en i hodet
og en minihjerne i hver av dens åtte armer,
nærmer blekkspruten seg.
Et beinløst skjelett laget av vann
gjør at den kan vri sin 275 centimeter lange kropp
gjennom et hull på størrelse med en grapefrukt.
Nå må den spise før fellen blir løftet opp igjen.
Fellen kan kun åpnes én vei.
Men det er ikke noe problem
for denne makeløse rømningskunstneren.
Vi er kanskje smarte,
men vi oppdager fortsatt dyrenes utallige evner,
alle like imponerende.
Hvis vi overser dem,
kan vi ende opp tomhendte.
I en verden full av uventede fiender,
er konkurranse evolusjonens ultimate drivkraft.
Hemmeligheten bak det utrolige mangfoldet av liv her på jorden,
og de mest enestående dyreevner.
Hvis du tror du kjenner naturen?
Tro om igjen.
Tekst: Vibeke Tømte