Vstupte do světa
mimo vaše vnímání.
Do světa pozoruhodných zvířat
s utajenými schopnostmi a supersmysly.
Jestli si myslíte, že o přírodě víte vše…
Zamyslete se znovu.
SUPER/NATURAL: SUPERSCHOPNOSTI Z ŘÍŠE ZVÍŘAT
NAMLUVIL BENEDICT CUMBERBATCH
V deštném pralese v Kostarice si vás někdy všimnou jen tehdy,
když se pohybujete rychle
a stylově.
Ze všech úžasných zvířat, co zde žijí,
ze všech jejich nečekaných způsobů, jak zaujmout,
je tahle pipulka bělolímcová
možná ten největší showman.
Jeho námluvy musíte vidět. Jinak neuvěříte.
Měsíce si připravoval jeviště.
Hvězdný tanečník lpí na dokonalosti.
Nesmí mu zavazet ani lísteček.
Což v pralese může být problém.
Takhle je to lepší.
A konečně začíná představení.
Zmatená sestava plná poskakování,
podivného luskání a bizarního troubení.
Jestli vám to připadá trochu zvláštní, tak proto, že je to určeno pro její oči.
Samičky pipulek umí vizuální informace zpracovávat
čtyřikrát rychleji než člověk.
Ale ultrarychlé kamery nám teď představení mohou přehrát
z jejího úhlu pohledu.
Sameček přeskakuje jeviště a práská o sebe křídly,
což vydává úžasné třesknutí.
Třesknutí, které jde slyšet na 275 metrů.
Jak pokračuje, samiččin zrak, citlivý na ultrafialové záření,
rozeznává detaily jeho opeření
a samečkovo pečlivě vyčištěné neutrální pozadí
zvyšuje samiččin požitek z představení.
A jako zlatý hřeb…
neuvěřitelný přemet s prásknutím.
Scénu opouští tak, že roztáhne křídla a co nejrychleji jimi máchá.
Samičce ten zvuk připadá jako neodolatelné vrnění.
Je celá jeho.
Slétne za ním na jeviště a naposledy si spolu zatančí.
Když přijde na souboj o partnera,
každý živočich má vlastní pravidla námluv.
Ale jen ti s nejpodmanivějšími superschopnostmi
získají hlavní cenu.
NEUVĚŘITELNÉ NÁMLUVY
Na dokonalý protějšek málokdy narazíte jen tak náhodou.
Najít si partnera je pro živočichy vlastně jedna z největších výzev.
Manty z Kalifornského zálivu u Mexika
své šance proto zvyšují jednou mimořádnou schopností.
Mocí zvuku.
Vyskakují dva metry nad hladinu, a vytvářejí tak zvukové vlny…
které se pak dvakrát rychleji než kulka…
rozběhnou oceánem.
Ostatní manty, vzdálené víc než čtyři kilometry,
ho díky specializovaným sluchovým orgánům se senzorickými chloupky lokalizují.
Připlouvá jich víc a víc…
dokud jich nejsou tisíce.
Díky těmto velkolepým shromážděním
mají manty největší šanci se spárovat,
ale teď začíná opravdová bitva o právo se spářit.
Samci nahánějí samice
a soupeří o to, kdo bude první na řadě.
Všechen ten shon ale přitahuje i potíže.
Toto je poprvé, co byly kosatky natočeny, jak loví manty.
Shromažďování z mant dělá snadné cíle.
Za příležitost předat své geny
stojí zemřít.
Když se souboj o partnera vyhrotí,
občas to chce supersílu
a utajené schopnosti,
jen abyste si udrželi soky od těla.
Dvě tuny tuku
pískem vysílají
tlakovou vlnu rychlostí 160 km/h.
Dominantní samec rypouše sloního
díky své neuvěřitelné seismické citlivosti zjistí, když se sok o něco pokouší.
Nad pláží hřmí jeden z nejhlasitějších projevů
ve zvířecí říši.
Charakteristický rypouší řev.
A připomíná konkurenci, kdo tu velí.
Na pobřeží Kalifornie je to jednoznačně velké zvíře
a říká se mu vládce pláže.
Vybojoval si právo pářit se s více než 100 samicemi,
ale když si má harém hlídat na jednom z nejhlasitějších míst na Zemi…
Není to lehké.
Zaslechnout blížící se soky je téměř nemožné.
Denně ze všech směrů přichází až 60 vyzyvatelů.
Ale díky své úžasné schopnosti zachytit vibrace
může podobně jako pavouk v síti
ze středu harému kontrolovat území o velikosti šesti tenisových kurtů.
Varování obvykle stačí, aby se soupeři vyděsili a podvolili se.
Ale tu a tam
se objeví opravdový protivník.
Je stejně velký,
silný
a odhodlaný se pářit.
Vládce pláže nemá na výběr
a musí se mu postavit… a bojovat.
Před výpady ho chrání pěticentimetrová jizevnatá tkáň.
Ale tyto krvavé šarvátky si i tak vyberou svou daň.
Po dvou letech a více než 300 soubojích…
jeho vláda končí.
Je načase, aby si titul nárokoval nový šéf.
Starý vládce pláže
je poražený a vyčerpaný. A další období páření nejspíš nezažije.
Ale může odpočívat v pokoji.
Během své vlády se stal otcem víc než 100 mláďat
a zajistil si místo mezi elitním jedním procentem samců,
kterým se vůbec podaří pářit.
Šance na nalezení partnera se někdy zdá ještě nepravděpodobnější.
Rostliny drží na místě kořeny a protějšek si hledat nemohou.
Proto své vábící schopnosti využívají mazaně.
Liána mukuna má jasný cíl.
Musí svou šanci na rozmnožení maximalizovat tím, že přivábí opylovače.
Většina rostlin to dělá pomocí nádherně jasných květů.
Ale mukuna na to jde trošku jinak.
V kostarické džungli je tolik různých květin,
že mukuna konkurenci předčí tím, že kvete v noci…
a využívá služeb velmi speciálního kurýra.
Některá zvířata se dokáží pohybovat i v temné džungli.
Glosofága dlouhojazyčná vydává ultrazvukové cvakání,
které se odráží zpět k jejím citlivým uším.
V hlavě si tak vytváří podrobnou mapu lesa.
A okvětní lístky mukuny, hladké jako zrcadlo,
netopýří cvakání kupodivu odrážejí tak účinně, že jsou nezaměnitelné.
A neodolatelné.
Netopýr mukunu najde mnohem snáz než kteroukoli jinou rostlinu
a taky z ní získá desetkrát víc nektaru.
Ten z ní dostává vysoce absorpčním jazykem,
který je delší než jeho tělo velké jako sirka.
Když odlétá,
unikátní výbušný mechanismus
rozevře okvětní lístky a vypálí pylová zrna,
která se přichytí na srst,
jak se netopýr přesouvá do další cukrárny.
A protože netopýři rozeznají starou květinu od nové,
nektar dostane vždycky
a pyl z předchozí mukuny přenese jen na čerstvé a plodné rostliny.
Někdy se vyplatí naverbovat pomocníky,
abyste při námluvách uspěli.
A u Viktoriina jezera v Keni se dokonce i lidé stali
nepostradatelnou ingrediencí při hrůzných námluvách jednoho stvoření.
Sameček pavouka Evarcha culicivora, velký jako zrnko rýže,
zoufale touží při svém vábícím rituálu uspět.
Ale samičky jeho druhu jsou pěkně ujeté.
A to teď pro ni prostě neudělá.
Spářit se mu podaří jen tehdy,
když se navoní sladkým parfémem z lidské krve.
Ale jeho kusadla lidskou kůži neprokousnou.
A tak potřebuje jiného upíra, co za něj tu špinavou práci udělá.
Komár má na to mnohem lepší nástroje.
Svými vysoce citlivými tykadly se zaměřuje na oxid uhličitý v našem dechu
a teplo našich těl.
A pak použije velmi sofistikovaný nástroj na odběr krve.
Šest částí specializovaného ústního ústrojí
se provrtá dovnitř a narazí lidskou žílu.
Jakmile komár spořádá čtyřikrát víc krve, než sám váží,
přichází pavoukova chvíle.
Velké oči posazené vepředu mají pohyblivé čočky
a umožňují mu zaměřit barvu a tvar nacucaného komára.
A pak, na nohách jako pružinách,
se přiblíží.
Horší než upíří pavouk…
je jen skákající upíří pavouk.
Dobrá, přesněji jedovatý skákající upíří pavouk.
Rychle působící neurotoxin oběť okamžitě ochromí.
A on ji pak celou vysaje.
Ale tímhle jeho masakr teprve začíná.
Protože čím víc krve vypije…
tím víc sexy bude jeho vůně.
Teď…
je připravený na románek.
A když mu ze všech pórů prýští sladká vůně krve…
Kdo by odolal?
Podivnější věci pro lásku dělá už jen málo živočichů.
Ale někteří jsou o dost rafinovanější.
Jeden z nejzáludnějších obývá kamenité mělčiny jižní Austrálie.
Sépie vějířovitá je možná královnou kamufláže,
ale nemůže se schovávat věčně.
Samci žijí jen dva roky,
a na páření proto mají jen jednu sezónu.
A také velkou konkurenci.
O každou samici soupeří 11 samců.
Mnozí jsou dvakrát větší než on.
A dávají na odiv své válečnické barvy.
Stovky tisíc buněk měnících barvu bliká
a vysílá ve vyšším rozlišení než 4K televize.
Je to varování.
A 25centimetrový drobek ví, že ho má poslechnout.
Protože jinak… by musel bojovat.
Když se do sebe velcí samci pustí,
riskují vážná zranění.
Potyčky mohou trvat až 20 minut
a obvykle končí úprkem jednoho z nich v oblaku inkoustu.
Vítěz si teď může střežit svou kořist.
Menší a světlejší samičku.
Unikátní tvar zorniček zlepšuje vnímání barev
a umožňuje 360stupňový rozhled.
Díky tomu může pátrat po jiných samcích, kteří by se opovážili přiblížit.
Ale tenhle drobek ví, jak se nenechat chytit.
Je načase přejmout nečekanou identitu.
Změnit barvu na světle hnědou,
zatáhnout chapadla
a tvářit se víc jako samička.
Musí si dávat pozor, jinak ho chlapák zmlátí,
že se vetřel za jeho družkou.
Ale jeho transvestitní přestrojení je tak přesvědčivé,
že mu to projde.
Samička moc dobře ví, co má ten filuta za lubem.
A líbí se jí to.
Úskoční samci jsou při páření ve skutečnosti mnohem úspěšnější
než jejich větší sokové.
Než si toho chlapák všimne, je příliš pozdě.
Malý imitátor je dávno pryč. Ale svého dosáhl.
Prohodit si trošku role může být nejlepší způsob, jak vyhrát.
A může také pomoct při osamělém hledání lásky.
Tato samice medvěda hnědého je ochotná se pářit jen pár týdnů na jaře.
Žádný samec ji zatím nenavštívil.
A jestli se brzy nespáří,
letos mladé mít nebude.
V rozlehlé divočině Britské Kolumbie
je šance narazit na toho pravého mizivá.
Ale samice ví o místě, které má tajemné vábící schopnosti.
Hluboko v lese
se skrývá kouzelný strom.
Vypadá jako každý jiný,
ale tato jedle líbezná
má tak úžasné vlastnosti, že je mekou pro medvědí samce.
Navštěvují ji už víc než 100 let.
Otírají se o ni žlázami na zádech,
břiše
a nohách.
A nechávají po sobě tajné pachové vzkazy
o svém věku, kondici a postavení.
A protože jejich pach se zachytí v lepkavé míze,
pomalu se uvolňuje do vzduchu. A to až měsíc.
Samci drbací strom používají často, ke stanovení hierarchie.
Ale tohle je vzácnost.
Samice zjistila, že jedle funguje také jako lesní seznamka.
Místo, kde může vyvěsit svůj status, že hledá lásku.
A kde si to samci můžou přečíst.
Když teď na Jedleru zveřejnila svůj profil,
může už jen čekat,
až strom rozproudí své kouzelné schopnosti.
Míza pomalu začíná vylučovat její charakteristickou vůni.
Hodiny přecházejí v dny
a pořád žádný návštěvník. Ale konečně…
se objeví samec.
Jakmile zjistí, že je tu samička k mání,
je rozhodnutý ji vystopovat.
A díky čichu sedmkrát citlivějšímu, než má bladhaund,
sleduje její lákavou vůni
až na pláž.
Přichází na poslední chvíli,
ale aspoň už ví, že chemie mezi nimi funguje.
To vše díky záhadné moci seznamovacího stromu.
Pod povrchem
dále na jihu
z moci stromů těží další živočich,
který si díky nim s námluvami poradí.
Tato cikáda sedmnáctiletá
se na kořenech stromů v lesích severoamerické Virginie
živila víc než 16 let.
Když si všimne, že jarní míza začíná proudit po 17.,
ví, že je načase vydat se na povrch.
Tenhle zdatný počtář si spočítal, kdy má největší šanci se rozmnožit.
Ale nic není jisté.
Vlekoucí se
a šťavnaté cikády
jsou snadným cílem
dokonce i pro ty nejpomalejší lovce.
Ale zase jich je hodně.
Je to neuvěřitelné, ale každá populace cikád
své životy synchronizuje přesně do 17letého harmonogramu,
nepředvídatelného prvočíselného cyklu,
který predátorům znemožňuje
se na přebytek kořisti spoléhat.
Jsou jich miliony. A všechny se vynoří ve stejnou chvíli.
A tohle je největší podzemní exodus ze všech
známý jako potomstvo X.
S rozmnožováním si musí pospíšit. Za pouhých šest týdnů bude po nich.
Brzy započne největší americká rychloseznamka.
Ale nejdřív dojde k úžasné přeměně.
Než vyšlo slunce,
nymfy dospěly
a jsou připravené přivábit si druha.
Na bocích si třou speciální orgány,
které vydávají podivný bzučivý zvuk.
Jejich dutá těla ho zesilují.
Jejich milostná píseň je hlasitá jako rockový koncert.
Ale ne všichni, co odpoví, jsou vítaní.
Zombie cikáda
prolezlá práškovitými sporami houby Massospora.
Je to jediný nepřítel, který rozluštil 17letou šifru cikád sedmnáctiletých.
Tenhle houbový zloděj těl svou oběť vyžírá zevnitř
a vypouští do jejího mozku chemikálie ovládající mysl.
Ty jí velí, aby se vmísila do davu.
Nakažení samci dokonce napodobují vábivé vrzání samiček,
aby ostatní přilákali k páření.
A tak se nákaza může šířit.
Houba své oběti udržuje naživu,
aby mohly nakazit co nejvíc dalších cikád
a roznesly její spory co nejdál.
A po 14 dnech…
zombie cikády konečně umírají.
Spory však budou trpělivě čekat 17 let,
aby mohly infiltrovat další generaci nešťastných cikád.
Ale jelikož se jich páří miliony
a každá samička do kůry stromu naklade 400 vajíček,
ohromná početní převaha cikádám sedmnáctiletým zajistí,
že množit se budou moct vždycky.
U některých živočichů je úspěšné páření běh na dlouhou trať.
Na korálovém útesu v jihovýchodní Asii
jeden tvor využívá tajemnou moc svádění,
aby jeho partner zůstal okouzlen.
Samička krevety harlekýnové se může pářit jen v krátkém časovém okně.
Těsně poté, co svleče krunýř.
A to se děje jen každé tři týdny.
Musí se připravit.
Největší šanci na zdravé potomstvo bude mít,
když bude co nejvíc jíst.
Její oblíbenou kořistí
jsou mořské hvězdice. Pomalé a plné bílkovin.
Ale dostat se k její měkké spodní straně je oříšek.
Je desetkrát větší než kreveta a zvládnout to sama dá zabrat.
Pomoc naštěstí nikdy není daleko.
Její dlouhodobý partner.
V područí si ho drží vylučováním neviditelného chemického elixíru.
Sameček cestičku z feromonů
zaznamená citlivými chloupky na tykadlech.
Nedokáže odolat
a vždy, když samička potřebuje pomoc, je po ruce.
Hvězdice je konečně na lopatkách,
a než nadejde čas páření, samička bude mít jídla dost.
Sameček díky jejímu pozoruhodnému kouzlu nikam neuteče.
Trpělivě čeká 20 dní, dokud…
se samička konečně neuchýlí do své tajné pukliny, aby se svlékla.
Ze starého krunýře se vynoří
s měkkou kůží,
ještě krásnější než předtím.
Ale na páření má jen pár hodin,
než krunýř opět ztvrdne.
A tak aby partnera dostala do nálady,
vypustí další elixír,
tentokrát vysoce afrodiziakální,
který jejího poslušného kreveťáka promění v žádostivého samce
s myšlenkami jen na to jedno.
Toto jsou vůbec první záběry jejich páření.
Trvá to jen pár vteřin.
Potom už zase využívá známé triky, jak si ho udržet pod pantoflem.
A tak o pár týdnů později,
když se tisíce jejích vajíček vylíhnou,
je jí stále po boku,
zatímco jejich potomci opouštějí matčinu náruč,
aby zkusili své štěstí v modravých hlubinách oceánu.
Náš svět je plný úžasných živočichů,
kteří námluvy vyhrávají podivnými způsoby.
Ale jen málo z nich umí zařídit,
aby jejich láska přetrvala.
Vztah gibonů bělorukých může přetrvat desítky let.
Ale když vás dožene realita rodinného života,
musíte se zatraceně snažit, aby jiskra nevyhasla.
Matka se soustředí na výchovu mláďat.
Svého druha potřebuje k tomu, aby bránil jejich domov.
Domov, který tvoří sto akrů panenského deštného pralesa v Thajsku.
Na hlídkování je území moc velké.
A tak používá důmyslnější způsob, jak vetřelce zastrašit.
Jeho superschopností je zpěv.
Čím hlasitěji a melodičtěji zní, tím silnější gibon je.
Zvuk se nejlépe šíří v chladném vzduchu.
Proto zpívá s prvními paprsky,
aby ho rivalové na druhé straně teritoria dobře slyšeli.
Ale vlhkost
se ze stromů kvůli slunečnímu žáru brzy začne odpařovat.
Vytvoří se vzdušné proudy, které jeho volání narušují
a snižují jeho účinnost.
Tehdy má obvykle už hotovo.
Ale ne dnes.
Plodící stromy v srdci území rodiny
přitáhly pozornost nepřátelské tlupy.
Jestli táta nedokáže domov ubránit,
družku mu přebere samec, který to dovede,
a jeho potomky by klidně mohli zabít.
Je načase, aby se do toho otec vložil
a ukázal svou plnou sílu.
Díky dlouhým pažím, rukám jako háky a otočnému ramennímu kloubu
zrychlí na 56 km/h.
Svou úžasnou ukázkou rychlosti a síly
soky zastraší.
To stačí, aby se dali na útěk
a on své družce dokázal,
že na to má.
Druhého dne ráno
samec zpívá jako obvykle.
Ale tentokrát se k němu přidá i ona.
Aby věděl, že je pořád její vyvolený.
A aby celá džungle věděla, že jejich pouto je pevné.
Živočichové v honbě za předáním genů
a získáním partnera využívají neuvěřitelné schopnosti.
Působivě se předvádí, aby předčili konkurenci.
Přece jen…
když máte s někým sdílet budoucnost,
tak ať je to partner s nejlepšími superschopnostmi.
Jestli si myslíte, že o přírodě víte vše…
Zamyslete se znovu.
Překlad titulků: Markéta Klobasová