Kom til en verden,
der findes hinsides vores sanser.
En verden af ekstraordinære dyr…
med skjulte kræfter og supersanser.
Hvis du tror, du kender naturen…
må du tro om.
FORTALT AF BENEDICT CUMBERBATCH
I den costaricanske jungle, er den eneste måde at blive set på
at bevæge sig hurtigt
og med stil.
Af alle de utrolige dyr her,
og alle deres overraskende måder at få opmærksomhed på,
er denne hvidkravede manakin
nok skovens allerstørste showmand.
Hans parringsritual skal ses, før man tror det muligt.
Han bruger måneder på at forberede scenen.
En ægte stjerne kræver perfektion.
Ikke et eneste blad er placeret forkert.
Hvilket kan være problematisk i en jungle.
Sådan. Det var bedre.
Endelig kan showet begynde.
En forvirrende serie, der består af hop,
underlige klik og bizarre trut.
Virker det underligt, er det fordi, det kun gøres for hendes skyld.
Hunmanakiner kan bearbejde visuel information,
fire gange så hurtigt som noget menneske.
Men i dag kan højhastighedskameraer afspille showet,
som hun oplever det.
I et spring hen over scenen, slår manakin hannen vingerne sammen,
med et højt smæld…
Et smæld, der kan høres 275 meter væk.
Idet han gentager sin dans, identificerer hunnens ultraviolette syn
hans fjerdragt,
og hannens omhyggeligt forberedte, neutrale baggrund
forstærker hendes nydelse.
Han afslutter på imponerende vis…
med en utrolig smæld-og-flip øvelse.
Og forlader scenen, imens han slår lynhurtigt med sine spredte vinger,
der for hende, lyder som en uimodståelig snurrelyd.
Fuldstændig forført,
møder hun ham på scenen til en sidste dans.
Når der konkurreres om at finde en mage,
følger hvert dyr sine egne spilleregler.
Men kun dyret med de skønneste superkræfter,
sikrer sig den endelige belønning.
PARRINGSLEGEN
Den perfekte mage kommer sjældent af sig selv.
Faktisk er det at finde en mage
en af de største udfordringer, et dyr har.
Så djævlerokkerne i Cortezhavet ud for Mexico,
forøger deres muligheder ved hjælp af en utrolig evne.
Evnen til at skabe lyd.
Med mere end to meter høje spring, skaber de lydbølger…
Og dobbelt så hurtigt som en kugle,
bevæger hver lydbølge sig over havet.
Mere end fire kilometer væk følger andre rokker med
ved brug af specielle høreorganer beklædt med hypersensitive hår.
Flere kommer til…
indtil de tæller flere tusinde.
Disse fantastiske forsamlinger
giver rokkerne optimale chancer for at parre sig,
men nu begynder den egentlige kamp for at parre sig.
Hanrokkerne jagter hunnerne
og konkurrerer om at komme først i køen.
Al denne aktivitet tiltrækker også farer.
Dette er første gang, dræberhvaler filmes, imens de fanger djævlerokker.
Når de samles, er djævlerokkerne lette mål.
Muligheden for at føre deres gener videre
er værd at dø for.
Når kampen om mager bliver hård…
kræver det superkræfter
og hemmelige kneb
bare at holde rivalerne på afstand.
To tons spæk
sender en trykbølge
på 160 kilometer i timen, hen over sandet.
Med utrolig seismisk lydhørhed
opfanger den dominerende søelefanthan, at en rival nærmer sig.
Et af dyreverdens højeste lyde,
et særegent brøl,
lyder hen over stranden,
og minder rivalerne om, hvem der er dominerende.
På den Californiske kyst er koloniens ubestridte sværvægter,
kendt som strandvogteren.
Han har kæmpet for parringsretten til mere en 100 hunner,
men forsvaret af haremmet, gør det til et af de mest larmende steder
på kloden…
og er meget besværligt.
Det er næsten umuligt at høre rivaler komme.
Næsten 60 udfordringer dagligt
fra alle mulige retninger.
Men takket være hans evne til at opfange vibrationer,
som en edderkop i et spindelvæv,
kan han overvåge et område så stort som seks tennisbaner
fra sin plads i midten.
Advarselsbrølet er ofte nok, til skræmme rivalerne til underkastelse.
Men nu og da
kommer der en alvorlig udfordrer.
En der er lige så stor,
lige så stærk
og lige så opsat på at yngle.
Strandvogteren har ingen anden udvej,
end at holde stand…og kæmpe.
Et fem centimeter tykt arvæv værner mod stød.
Men disse blodige slag er alligevel udmattende.
Efter mere end to år, og mere end 300 kampe…
opgiver strandvogteren.
En ny sværvægter overtager hans titel.
Slået, udmattet,
oplever den gamle strandvogter nok ikke
flere ynglesæsoner,
men han kan sagtens slappe af.
For da han dominerede, avlede han mere end 100 unger
og sikrede sig en plads blandt den ene procent hanner,
der får lov at avle.
Nogle gange er chancen for at finde en mage endnu mindre.
Planters rødder forhindrer dem i at flytte rundt efter en mage.
I stedet bruger de deres tiltrækningskraft på snedige måder.
Mucuna er en slyngplante på en mission.
Den skal tiltrække en bestøver, og optimere chancerne for at formere sig.
De fleste planter gør dette, ved hjælp af smukke blomster…
men Mucuna gør det lidt anderledes.
Med så mange blomster udstillet i den costaricanske jungle
slår Mucuna konkurrenterne ved at blomstre om natten,
og ved at hyre en helt speciel kurér.
Nogle dyr kan navigere i den mørkeste jungle.
Den langtungede flagermus udsender en serie ultrasoniske klik,
der kastes tilbage til dens hypersensitive ører.
Den skaber et detaljeret kort over skoven i hovedet.
Og utroligt nok reflekterer Mucunas glatte kronblade
flagermusens klik så effektivt, at de let genkendes.
Og er uimodståelige.
Flagermusen sporer en Mucuna lettere end næsten alle andre planter,
og den får ti gange mere af den nektar,
den slubrer op med suge-tungen, der er længere end kroppen på fem centimeter.
Når den flyver videre,
udløses en unik spræng-mekanisme,
der deler kronbladene, og skyder små pollen ud
på flagermusens pels,
før den tager afsted til den næste slikbutik.
Og fordi flagermusene kan kende forskel på gamle og nye blomster…
sikrer det, at den får nektar ved hvert stop,
og at den kun afleverer Mucuna pollen
til nye, frugtbare blomster.
Nogle gange kan det betale sig med lidt hjælp,
når man skal vinde i parringslegen.
Og på Victoria søen i Kenya, er selv mennesker blevet
en vigtig del af en bestemt lille kræs
grufulde, romantiske planer.
Vampyredderkoppehannen er ikke større end et riskorn
og forsøger desperat at finde publikum til sin parringsdans.
Men edderkoppehunnen har nogle ret vilde vaner.
Og lige nu er han bare ikke rigtig noget for hende.
Han får kun lov at parre sig,
hvis han dufter dejligt sødt af menneskeblod.
Men hugtænderne er ikke gode til menneskekød.
Så han må hyre en bedre blodsuger, til det beskidte job.
En myg er langt bedre til den slags.
Med de supersensitive antenner sporer den kuldioxid i vores ånde…
og varme fra vores kroppe.
Så benytter myggen sig af et meget avanceret
blodsugningsredskab.
Med seks specialiserede munddele, borer den ned og tapper blodforsyningen.
Så snart myggen har drukket fire gange sin vægt i blod,
er det edderkoppens tur til at slå til.
Med store, fremadrettede øjne og bevægelige linser,
fikserer edderkoppen øjnene på den blodfyldte mygs farve og form.
Og på fjederspændte ben,
nærmer han sig.
Det eneste værre end en vampyr edderkop…
er en springende vampyr edderkop.
Altså, en giftig, springende vampyr edderkop.
En hurtigvirkende nervegift lammer med det samme offeret.
Derefter suger han al blodet ud.
Og det er blot begyndelsen på hans blodtørstige dræbertogt.
Fordi jo mere han drikker…
Jo mere sexet dufter han.
Nu…
er han klar til romantik.
Og med den søde duft af blod, dryppende fra hver en pore…
er han ikke til at stå for.
Få dyr er mere sære, når det handler om kærlighed,
men nogle er langt mere snu.
Og et af de mest snu findes i Sydaustraliens klippefyldte kystvande.
En tiarmet blæksprutte er nok kongen af camouflage,
men han kan ikke skjule sig for evigt.
Hannerne lever kun i to år,
har kun en sæson at yngle i
og har masser af konkurrenter.
Elleve hanner slås om hver hun.
Mange er dobbelt så store som ham…
og fremviser deres krigsmaling.
Med en finere opløsning end på et 4K TV,
blinker hundredtusindvis af farveskiftende celler.
Den advarsel tager den lille, 25 centimeter store fyr, sig i agt for,
fordi alternativet er…at slås.
Når store hanner støder sammen,
risikerer de alvorlige skader.
Kampe kan vare op til 20 minutter…
og ender som regel, når den ene part flygter i en sky af blæk…
imens vinderen bliver og vogter sin præmie:
en mindre, og blegere, hun.
Unikke pupiller forstærker evnen til at genkende farver
og se 360 grader rundt,
hvilket hjælper med at holde øje med,
andre hanner, der måske vover at blande sig.
Men den lille fyr ved hvordan, han sniger sig under radaren.
Så skifter han til en mere overraskende identitet.
Skift til lysebrun,
træk armene ind,
og se mere ud som en hun.
Han skal passe på, han ikke får tæv af den store fyr,
for at snige sig hen til hans mage.
Men cross-dressing tricket er så overbevisende,
at han slipper afsted med det.
Hunnen har regnet ud, hvad den lille sniger har gang i…
og hun er vild med det.
Snigende hanner har faktisk mere succes med at parre sig,
end deres større rivaler.
Når den store fyr opdager det, er det for sent.
Den lille skuespiller er væk. Og har udført sin mission.
Lidt rollebytning kan være den bedste måde at vinde på.
Og kan være nyttig, i den ensomme jagt på kærlighed.
Denne brun bjørne-hun er kun parringsvillig nogle få uger hvert forår.
Indtil videre har ingen han besøgt hende,
og parrer hun sig ikke snart,
sker det ikke i år.
I den vidtstrakte britisk colombianske vildmark
er chancerne for at møde den eneste ene ikke store.
Men denne hun kender til et sted, med mystiske tiltrækningskræfter.
Gemt langt inde i denne skov
er der et fortryllet træ.
Det ligner måske ethvert andet træ,
men dette stillehavssølvgran
har så utrolige egenskaber, at det er et hotspot for hanbjørne.
De har besøgt det gennem mere end 100 år.
Gnedet kirtlerne de har i ryggen,
foran på kroppen,
og på fødderne.
De efterlader hemmelige duft-beskeder
om deres alder, helse og sociale status.
Og fordi duften sidder fast i træets klistrede saft,
spreder det sig langsomt gennem luften, i op til en måned.
Hanbjørne bruger ofte gnubbetræet, til at etablere deres hierarki.
Men dette er temmelig sjældent.
For hunnen har regnet ud, at træet kan bruges som skovens dating app.
Et sted, hvor hendes "kærlighedsannonce"
kan vises til søgende hanner.
Når hendes "Timber Profil" er uploadet, skal hun blot
vente på, at træet gør resten…
Saften begynder langsomt at sprede duften af hendes signatur parfume.
Timer bliver til dage,
og stadig kommer ingen forbi. Men så, endelig…
En han.
Så snart han får færten af en parringsvillig hun,
begynder han stædigt at opspore hende,
og med en lugtesans,
der er syv gange så følsom som en blodhunds.
Han følger hendes lokkende duft,
hele vejen til stranden,
Og han kommer lige i tide,
men i det mindste ved de, at der er god kemi mellem dem.
Takket være kærestetræets mystiske kræfter.
Under overfladen,
længere sydpå,
udnytter et andet dyr også træernes kræfter
til at få succes i parringslegen.
Denne periodiske cikade
har levet af trærødder, i de nordamerikanske skove i Virginia,
gennem mere end 16 år.
Når han mærker, at træernes safter begynder at flyde
i det 17. forår,
ved han, det er på tide at komme ud.
Det matematiske vidunder, har udregnet sine bedste parringsmuligheder.
Godt nok er der ingen garantier.
At de er sløve
og saftige
gør cikaderne til et let bytte,
for selv de langsomste rovdyr.
Men endnu en gang, har de tallene med sig.
Utroligt nok, synkroniserer hver cikadekoloni deres liv
ifølge en præcis 17-års cyklus,
en uforudsigelig primtalscyklus,
der gør det nærmest umuligt for rovdyr
at regne med denne overflod af bytte.
Millioner af dem, der alle kommer frem samtidig.
Og dette er den allerstørste fremkomst,
kendt som "Kuld X".
De skal yngle hurtigt. Om kun seks uger er de døde.
Amerikas største "speed dating event" kan begynde.
Men først gennemgår de en utrolig forandring.
Når det bliver daggry,
er nymferne blevet voksne
og klar til at parre sig.
Ved at gnubbe specielle organer de har på siderne,
frembringer de en underlig, summende lyd,
som hulrum i deres kroppe forstørrer.
Deres kærlighedskald lyder så højt som en rockkoncert.
Men ikke alle, der svarer, er lige velkomne.
En zombie cikade,
dækket af pudder-lignende sporer fra svampen Massospora.
Den eneste fjende, der har afluret cikadens 17-års kode.
Denne snigmordersvamp æder sine ofre indefra,
imens den fylder deres hjerner med hjernevaskende kemikalier,
der befaler dem at blande sig.
Smittede hanner efterligner endda hunnernes lokkende bevægelser
for at opmuntre andre til at parre sig.
Og sådan spreder svampen sig.
Svampen holder sine ofre i live,
så de kan smitte så mange andre cikader som muligt
og sprede sporerne vidt omkring.
Og så, 14 dage senere…
dør zombiecikaderne.
Men sporerne vil ligge i dvale i 17 år,
klar til at infiltrere næste uheldige generation af cikader.
Men med millioner, der parrer sig,
og hver hun, der lægger 400 æg i barken på træet,
giver antallet af periodiske cikader dem en ufattelig styrke
og evnen til altid at kunne formere sig.
For nogle dyr, handler det at parre sig om at have tålmodighed.
På et koralrev i Sydøstasien,
bruger et dyr sine mystiske evner til at forføre
for at holde sin mage tryllebundet.
Hunharlekinrejen kan kun parre sig i en kort periode,
efter hun har smidt sin skal.
Og dette sker kun en gang hver tredje uge.
Hun skal forberede sig.
Og hendes bedste chance for at få sunde unger
er at æde så meget som muligt.
De langsomme og proteinfyldte
søstjerner er hendes yndlingsbytte.
Men at komme til deres bløde underside er besværligt.
Ti gange så store som hende, er det svært at klare alene.
Heldigvis er hjælpen aldrig langt væk.
Hendes trofaste mage.
Hun holder ham fortryllet med en usynlig, kemisk mikstur.
Hannen får færten af feromonsporet
med de hypersensitive hår på sine antenner.
Ude af stand til at modstå,
er han altid i nærheden, når hun skal bruge ham…
Søstjernen væltede endelig rundt,
og der er mere end nok føde, indtil hun skal parre sig.
Takket være hendes usædvanlige tiltrækningskraft
smutter hendes mage ikke.
Hun venter tålmodigt i 20 dage, indtil
hun forsvinder ind i en revne for at klæde sig om.
Så kommer hun ud, ude af sin gamle skal,
med blød hud,
og endnu skønnere end før.
Men nu har hun kun få timer til at parre sig,
før skallen bliver hård.
Så for at få hannen i det rette humør
udgyder hun endnu et mikstur,
og denne gang et med stærkt pirrende egenskaber,
der gør hendes lydige tjener til en lystig han,
som kun tænker på en ting.
Deres parring er aldrig før blevet filmet.
Den varer kun nogle sekunder,
før hun genoptager sine sædvanlige kneb, for at holde på ham.
Så et par uger senere,
når hendes tusind små æg klækkes,
er han der, ved hendes side.
Og når deres afkom flygter fra hunnens favn
og videre ud i det dybe, blå hav.
Vores verden er fuld af vidunderlige dyr
med finurlige måder at vinde parringslegen på.
Men kun få af dem evner
livslang kærlighed.
Hvidhåndede gibbonpar kan blive sammen i årtier.
Men når dagligdagen i familien melder sig,
må der findes på noget ekstra, for at holde gnisten i live.
Moderen er fokuseret på at opdrage ungerne.
Hun overlader ansvaret for hjemmets beskyttelse til sin mage.
Et hjem på over 100 hektarer uberørt, thailandsk jungle.
Området er for stort at patruljere.
Så han bruger en mere avanceret afskrækkelsesmetode.
At synge er hans superkræfter.
Jo højere og jo mere melodisk det lyder, jo stærkere virker han.
Lyd bevæger sig bedst i kølig luft,
og ved at synge ved daggry
sikrer han sig, at rivaler tydeligt hører ham overalt på hans territorium.
Men inden længe
får solens varme fugten fra træerne
til at stige.
Hvilket skaber luftstrømme, der forstyrrer hans sang,
og gør den mindre effektiv.
Men inden da, er opgaven ofte fuldført.
Bare ikke i dag.
Frugttræer midt i familiens territorium,
har tiltrukket en rivaliserende gruppe.
Og hvis far ikke kan forsvare hjemmet,
mister han sin mage til en han, der kan,
og hans afkom risikerer endda at blive dræbt.
Nu må faderen sig op…
og demonstrere sin fulde styrke.
Med udbredte arme, krog-lignende hænder og et roterende skulderled
accelererer han op til 56 km i timen.
Med sin overvældende udfoldelse af fart og styrke,
intimiderer han sine rivaler.
Det er nok til at drive dem væk
og bevise overfor sin mage,
at han har styr på sagerne.
Næste morgen
er hannen oppe for at synge som altid.
men denne gang, er hun med ham…
for at vise ham, at hun stadig er hans største fan.
Og for at vise resten af junglen, at de to hører sammen.
I deres stræben efter at videregive deres gener,
bruger dyr ufattelige metoder til at vinde en mage.
Fantastiske opvisninger, der skal slå deres rivaler.
I sidste ende
vil man jo helst dele sin fremtid…
med en mage, der har de vildeste super-kræfter.
Tror du, at du kender naturen?
Så tro om.
Tekster af: Robert Strøm Owusu