Besøk en verden
mer utrolig enn du kunne drømme om.
En verden fylt med ekstraordinære dyr...
med skjulte krefter og supersanser.
Hvis du tror du kjenner naturen...
tro om igjen.
FORTALT AV BENEDICT CUMBERBATCH
I Costa Ricas regnskog er ofte den eneste måten å bli lagt merke til på,
å bevege seg raskt
og med stil.
Av alle de utrolige dyrene her,
og alle deres uventede måter å tiltrekke seg oppmerksomhet på,
er denne hvitkappemanakinen
kanskje den største kunstneren av dem alle.
Paringsritualet hans må ses, før man tror på det.
Han bruker flere måneder på å forberede sin opptreden.
En superstjerne krever perfeksjon.
Ikke et eneste blad må ligge feil.
Noe som kan by på problemer i en regnskog.
Det var bedre.
Endelig er det showtime.
En forvirrende rutine med hopping,
rare knips og bisarre tutelyder.
Hvis du synes det ser rart ut, er det fordi det kun er til ære for henne.
Hunnmanakinen kan oppfatte visuell informasjon
fire ganger raskere enn et menneske.
men nå kan ultraraske kameraer fange hele sekvensen
fra hennes synspunkt.
Mens han hopper rundt på scenen, knipser han vingene sammen
og skaper et tøft smell...
Et smell som kan høres på 275 meters avstand.
Mens han gjentar ritualet, bruker hun sitt ultrafiolett-forsterkede syn
til å spotte fjærdrakten hans,
og hannens nøye utvalgte nøytrale bakgrunn
løfter seeropplevelsen hennes.
Og som en strålende avslutning...
et enestående smell med baklengs flikkflakk.
Han bukker seg ut ved å spre vingespissene og flakser så raskt som mulig,
som for henne, høres ut som en uimotståelig maling.
Totalt forført.
Hun blir med ham på scenen for en siste dans.
Når det handler om å konkurrere om en make,
har alle dyr sine egne engasjementsregler.
Men kun dem med de mest fortryllende superkrefter,
vinner den ultimative prisen.
PARINGSDANSEN
Den perfekte partner dukker sjeldent opp helt ut av det blå.
Faktisk er det å finne en make,
en av de største utfordringene for dyrene.
Djevelrokken i Californiabukta utenfor Mexico,
øker sjansene sine med en ekstraordinær kraft.
Lydens kraft.
Med et hopp på nesten to meter, skaper de soniske bølger...
Dobbelt så raskt som en kules hastighet,
sprer lyden seg i havet.
Mer enn fire kilometer unna kan andre djevelrokker,
ved bruk av spesialiserte høreorganer med hypersensitive hår, henge seg på.
Antallet vokser...
helt til de er flere tusen samlet.
Disse spektakulære samlingene
gir hver enkelt den beste sjanse for å finne en make,
men nå starter den virkelige kampen om å få pare seg.
Hannrokkene jager hunnene,
og konkurrerer med hverandre om å være først i køen.
Og all denne aktiviteten tiltrekker seg trøbbel.
Dette er første gang man har filmet spekkhoggere mens de fanger djevelrokker.
De store samlingene gjør rokkene til et lett mål.
Sjansen til å videreføre genene sine,
er det verdt å dø for.
Når kampen om makene intensiveres...
krever det stor styrke
og skjulte krefter
for å holde rivalene på avstand.
To tonn spekk
sender en sjokkbølge
på 161 km/t gjennom sanden.
Med en utrolig seismisk følsomhet,
oppdager den dominerende hann-sjøelefanten at en rival prøver seg.
Et av de høyeste dyrerop som finnes,
et signaturbrøl,
kan høres over hele stranden,
og minner alle på hvem som er sjefen.
Langs Californiakysten er koloniens ubestridte tungvekter
kjent som strandmesteren.
Han har slåss for sine avlsrettigheter med over 100 hunner,
men å skulle passe på haremet sitt i et av de mest høylytte miljøene
i verden...
kan gi en kraftig hodepine.
Det er nesten umulig å høre rivalenes ankomst,
opptil 60 utfordrere hver dag,
fra alle kanter.
Men takket være hans fantastiske evner til å oppdage vibrasjoner,
som en edderkopp i nettet,
kan han overvåke et område tilsvarende seks tennisbaner,
fra sin sentrale posisjon.
Advarselen hans er vanligvis nok til at rivalene underkaster seg.
Men iblant
dukker det en ekte motstander opp.
Han er like stor,
like sterk,
og like besluttet på å pare seg.
Strandmesteren har intet annet valg
enn å reise seg... og slåss.
Fem centimeter arrvev skjermer slagene.
Men disse blodige sammenstøtene har sin pris.
Etter to år og mer enn 300 slåsskamper...
er strandmesteren ferdig.
En ny tungvekter krever sin tittel.
Overvunnet, utslitt,
det er usannsynlig at den gamle strandmesteren opplever
en ny paringssesong,
men han kan hvile i fred.
Han rakk å bli far til over 100 unger i sin regjeringstid,
og sikret sin plass i eliten blant den ene prosent av hanndyrene
som får lov til å pare seg.
Noen ganger virker sjansen for å finne en make enda mer usannsynlig.
Med godt plantede røtter, kan ikke planter finne sammen.
Derfor bruker de tiltrekningskraften på en annen lur måte.
Denne mucunaen er en plante på et oppdrag.
Den må øke sine sjanser for reproduksjon ved å tiltrekke seg en pollinator.
De fleste planter gjør dette med klare og fargestrålende blomster...
men mucunaen gjør ting litt annerledes.
Med så mange forskjellige blomster utstilt i Costa Ricas jungel,
slår mucunaen konkurrentene ved å blomstre om natten,
og benytter seg av tjenestene fra et helt spesielt bud.
Noen dyr kan navigere gjennom den mørkeste jungel.
En langtunget flaggermus sender ut en serie ultralyd-klikk,
som kastes tilbake til dens hypersensitive ører.
Det er med til å bygge et detaljert, mentalt kart over skogen.
Mucunaens speilglatte kronblader reflekterer utrolig nok
flaggermusens klikk så effektivt at det aldri slår feil.
Den er uimotståelig.
Mucunaen er en av de letteste plantene å finne for flaggermusen,
og gir den ti ganger mer nektar,
som suges opp med en superabsorberende tunge, lengre enn kroppen dens.
Når den flyr videre,
separerer en unik eksplosjonsmekanisme
kronbladene og sender ut fint pollenstøv
som fester seg til flaggermusens pels,
i det han flyr videre til neste godtebutikk.
Fordi flaggermusen kan skille mellom gamle og nye blomster...
er han sikker på å finne nektar hver gang,
og at han kun leverer mucunaens tidligere pollen
til friske, fertile blomster.
Noen ganger lønner det seg å få litt hjelp
til å lykkes i paringsleken.
Ved Victoriasjøen i Kenya, er til og med mennesker
en viktig ingrediens i én liten skapnings
grusomme, romantiske planer.
På størrelse med et riskorn, er den mannlige vampyredderkoppen
desperat etter å få oppmerksomhet med sitt paringsrituale.
Men hunnedderkoppene liker noen ganske rare ting.
Og akkurat nå, lever han ikke opp til kravene.
Han får kun lov til å pare seg
hvis han dufter av den søte parfymen av menneskeblod.
Men hoggtennene hans er ikke skapt for menneskehud.
Så han trenger hjelp av en annen til å gjøre forarbeidet.
En mygg er mye bedre utstyrt for jobben.
Med en supersensitiv antenne, peiler den seg inn på karbondioksid fra pusten vår...
og kroppsvarmen.
Myggen avslører et veldig sofistikert
blodekstraksjonsverktøy.
Seks spesialiserte munnstykker kombineres, drilles inn og tapper menneskets hovedåre.
Så snart myggen har drukket fire ganger sin kroppsvekt i blod,
slår edderkoppen til.
Store, fremadvendte øyne med bevegelige linser
lar edderkoppen finne frem til fargen og formen på en blodladd mygg.
På sine fjæraktige bein,
nærmer han seg.
Det eneste som er verre enn en vampyredderkopp...
er en hoppende vampyredderkopp.
Eller la oss si en giftig, hoppende vampyredderkopp.
Hurtigvirkende nevrotoksin slår offeret ut umiddelbart.
Så suger han den tom.
Dette er kun starten på hans blodtørstige drapsorgie.
Jo mer han drikker...
jo mer sexy blir duften hans.
Nå
er han klar for romantikk.
Med den søte duft av blod, som oser fra alle porer...
hvem kan vel motstå det?
Det er få dyr som gjør merkeligere ting for kjærligheten,
men noen er mye mer listige.
En av de listigste av alle, finnes på Sør-Australias steinete bunn.
En blekksprut er kanskje kongen av kamuflasje,
men han kan ikke gjemme seg for alltid.
Hannene lever kun i to år,
har kun én sesong til å pare seg,
og mange konkurrenter.
Elleve hanner slåss om én hunn.
Mange av dem er dobbelt så store...
iført krigsmaling.
Vist i en høyere oppløsning enn et 4K-fjernsyn,
ser man tusenvis av fargeskiftende celler.
Det er en advarsel en liten fyr på 25 centimeter tar hensyn til,
da alternativet er... å slåss.
Når de store hannene støter sammen,
risikerer de alvorlige skader.
Slåsskampene kan vare i opptil 20 minutter...
og ender ofte med at den ene slipper unna i en sky av blekk...
mens vinneren kan vokte over premien sin...
en mindre, blekere hunn.
Unikt formede pupiller som øker fargegjenkjenningen
og som kan se 360 grader rundt,
gjør at han kan holde øye med
andre hanner som våger å nærme seg.
Men denne lille fyren vet hvordan man sniker seg under radaren.
På tide å finne frem en mer uventet identitet.
På med de brune farger,
inn med tentaklene,
og fremstå som en hunnblekksprut.
Han må være forsiktig så han ikke får bank av den store fyren,
for å nærme seg maken hans.
Men forkledningen er så overbevisende,
at han slipper unna.
Hunnen vet nøyaktig hva den lille luringen driver med.
Og hun liker det.
De listige hannene har faktisk større suksess med å pare seg
enn de større rivalene.
Innen den store rekker å oppdage det, er det for sent.
Den lille er forduftet. Men gjerningen er utført.
Et lite rollebytte kan være den beste måten å vinne på.
Det kan også hjelpe på den ensomme jakten etter kjærlighet.
Denne hunnbrunbjørnen er kun fertil i et par uker hver vår.
Hun har fortsatt ikke hatt besøk av en hannbjørn
og hvis ikke hun parer seg snart,
blir hun ikke gravid i år.
I den øde canadiske villmark,
er sjansen for å støte på en sjelevenn ganske liten.
Men denne hunnbjørnen vet om et sted med mystisk tiltrekningskraft.
Godt gjemt, dypt inne i skogen
finnes det et forhekset tre.
Det ligner kanskje de andre,
men denne purpuredelgranen
har fenomenale egenskaper, og er et samlingssted for hannbjørner.
De har besøkt treet i over 100 år.
De gnir seg på ryggen,
på magen,
og på føttene,
og etterlater hemmelige duftmeldinger
om sin alder, form og sosiale status.
Fordi duften setter seg fast i seig sevje,
sprer den seg langsomt ut i atmosfæren i cirka en måneds tid.
Hannbjørnene bruker treet regelmessig for å etablere et hierarki.
Men dette er et sjeldent syn.
Hunnbjørnen har skjønt at treet funker som skogens datingapp.
Et sted man kan etterlate sin "søker kjærligheten"-status,
for enhver fristet hannbjørn.
Timber-profilen hennes er lastet opp og det eneste hun kan gjøre er
å vente på at treet utfører magien sin...
Sevjen sender sakte ut signaturparfymen hennes.
Timer blir til dager,
og ingen dukker opp. Men endelig...
en hannbjørn.
Så snart han får ferten av en ledig hunnbjørn,
bestemmer han seg for å finne henne,
med en luktesans
syv ganger mer sensitiv enn en blodhunds.
Han følger hennes forlokkende duft,
helt til stranden.
Han rekker det kun akkurat,
men de vet jo allerede at kjemien er på plass.
Alt takket være de mystiske kreftene til et kjærestetre.
Under overflaten,
litt lenger mot sør,
bruker et annet dyr også trærnes krefter
og deres hjelp til å vinne paringsdansen.
Denne periodiske sikaden
har hentet næring fra trerøttene i de nordamerikanske skogene i Virginia
i mer enn 16 år.
Så snart han registrerer at vårsevjen er på vei
i hans syttende sesong,
vet han at det er på tide.
Dette numeriske vidunderet har kalkulert sine beste sjanser for paring.
Men han har ingen garantier.
Langsomme
og saftige,
er sikadene et lett mål
for selv de tregeste rovdyr.
Men nok en gang har de tallene på sin side.
Hver sikadepopulasjon har utrolig nok synkronisert livene sine
etter et nøyaktig 17 års skjema,
en uforutsigbar primtallssyklus
som gjør det nesten umulig for rovdyrene
å forstå denne flokken av byttedyr.
Millioner av dem dukker opp samtidig,
den største eksponeringen av dem alle,
også kalt Brood X.
Reproduseringen må skje raskt. Om seks uker, er de døde.
Amerikas største speeddating-event har startet.
Men først, en fantastisk forvandling.
Innen daggry
har nymfene blitt voksne,
klare til å finne en make.
Ved å gni på spesielle organer på siden av kroppen
avgir de en rar summelyd,
som blir forsterket av de hule kroppene.
Kallet etter kjærligheten braker løs, like høyt som en rockekonsert.
Men ikke alle som responderer, er like velkomne.
En zombiesikade,
full av de pulverlignende sporene fra en sopp, kalt Massospora.
Den eneste fienden som kan knekke de periodiske sikadenes 17 års kodeks.
Denne soppinfiserte kroppstyven spiser ofrene sine innefra,
og oversvømmer hjernene deres med tankekontrollerende kjemikalier,
som tvinger dem til å mingle.
Smittede hanner etterligner også hunnenes forførende klikk
for å lokke andre til å pare seg.
Slik sprer smitten seg.
Soppen holder ofrene i live
så de kan smitte så mange andre sikader som mulig,
og spre sporene overalt.
Endelig, 14 dager senere...
dør zombiesikadene.
Men sporene blir liggende og vente i 17 år,
klare til å infiltrere den neste generasjon av uheldige sikader.
Men millioner rekker å pare seg
og hver hunn legger 400 egg i treets bark,
og et slikt overveldende overtall sikrer at de periodiske sikadene
alltid får sjansen til å formere seg.
For noen dyr handler paringssuksessen om å ha en stor tålmodighet.
I et korallrev i Sørøst-Asia,
bruker en skapning mystiske forførelseskrefter
til å holde partneren sin trollbundet.
Hunn-harlekinreken kan kun pare seg i en kort tid
etter at de har kastet skinnet,
og det skjer kun hver tredje uke.
Hun må være forberedt.
Hennes beste sjanse for å få et sunt avkom,
er ved å spise så mye som mulig.
Langsom og full av protein,
er sjøstjernen favorittbyttet hennes.
Men det er vanskelig å komme inn til dens myke underside
Den er vanskelig å håndtere alene, når den er ti ganger hennes størrelse.
Heldigvis er hjelpen aldri langt unna.
Hennes langvarige partner.
Hun holder ham trollbundet ved å bruke en usynlig, kjemisk eliksir.
Hannen fanger opp disse feromonene
med hypersensitive hår på antennen sin.
Helt maktesløs,
er han alltid i nærheten når hun trenger ham...
Sjøstjernen er overvunnet,
og det er mer enn nok mat til å holde henne mett frem til paringen.
Takket være ekstraordinær tiltrekningskraft,
blir partneren hos henne.
Han venter tålmodig i 20 dager, helt til
hun trekker seg tilbake til sin hemmelige revne for å kle av seg.
Hun kryper ut av sitt gamle skall,
helt bløt
og enda vakrere enn før.
Men nå har hun bare et par timer på å pare seg,
før skallet stivner.
For å få partneren i godt humør
bruker hun en annen eliksir,
denne gangen med et kraftig afrodisiakum,
som gjør hennes underdanige reke til en kåt hann,
med kun én ting på hjernen.
Her er de filmet for første gang mens de parer seg.
Det tar kun noen sekunder.
Så går hun tilbake til de gamle triksene for å holde ham trollbundet.
Et par uker senere,
når tusenvis av de små eggene hennes klekker,
er han der ved hennes side,
mens avkommet flykter fra morens favn
og søker lykken i det dype, blå havet.
Vår verden er full av fantastiske dyr
med rare måter å vinne paringsritualet på.
Men kun et fåtall klarer
å holde på kjærligheten.
Gibbonpartnerskap kan vare i flere tiår.
Men når hverdagen og familielivet slår til,
må man gå lengre enn langt for å holde gnisten i live.
Morens oppmerksomhet er rettet mot å oppdra ungene.
Hun trenger en partner som kan ta ansvar for å beskytte hjemmet deres.
Et hjem på 100 dekar uberørt thailandsk regnskog.
Området er for stort til å patruljeres.
Så han bruker en mer sofistikert beskyttelse.
Superkraften hans er synging.
Jo høyere og mer melodisk ropet er, jo sterkere er gibbonen.
Lyd høres best i kald luft,
så ved å synge ved morgengry,
sikrer han seg at rivalene hører ham høyt og tydelig over hele territoriet.
Snart
sørger den varme solen for at fuktigheten stiger
fra trærne.
Dette skaper luftstrømmer som forstyrrer ropene hans,
og reduserer effektiviteten.
Jobben er vanligvis gjort innen dette skjer.
Men ikke i dag.
Frukttrærne i midten av familiens territorium
har tiltrukket seg oppmerksomheten fra en rivaliserende tropp.
Hvis faren ikke kan forsvare hjemmet deres,
mister han maken sin til en som kan,
og ungene hans kan bli drept.
Det er på tide for faren å tre frem
og vise sin fulle styrke.
Med forlengede armer, kroklignende hender og et roterende skulderledd,
akselerer han med 56 km/t.
Med sin storslåtte fremvisning av fart og styrke,
avskrekker han rivalene sine.
Han driver dem bort
og beviser for sin partner
at han har det som trengs.
Morgenen etter
er hannen som vanlig oppe og synger.
Og i dag synger hun med ham...
for å bevise at han er skogens konge for henne.
De forteller hele jungelen at de har et sterkt bånd.
I jakten på å føre genene videre,
bruker dyrene eventyrlige evner til å kapre en make.
Spektakulære syn for å slå konkurrentene.
Tross alt,
når det kommer til å dele fremtiden sammen...
er kun en partner med store superkrefter bra nok.
Hvis du tror du kjenner naturen?
Tro om igjen.
Tekst: Vibeke Tømte