Pășește într-o lume
dincolo de percepția ta.
O lume cu animale extraordinare,
cu puteri ascunse și simțuri ieșite din comun.
Dacă credeai că știi totul despre natură,
gândește-te mai bine.
NARAT DE BENEDICT CUMBERBATCH
În pădurea tropicală din Costa Rica, uneori singurul mod de a fi observat
e să te miști rapid
și să te miști cu stil.
Dintre toate animalele uimitoare de aici...
dintre toate modurile lor neașteptate de a atrage atenția,
acest manachin cu guler alb
ar putea pune în scenă cel mai bun spectacol.
Ritualul lui de curtare trebuie văzut pentru a fi crezut.
A petrecut luni de zile pregătindu-și scena.
Un artist adevărat cere perfecțiune.
Nici măcar o frunză nelalocul ei.
Dar aceasta poate fi o problemă într-o pădure tropicală.
Așa e mai bine.
În sfârșit, a venit vremea spectacolului.
Un ritual complicat, format din țopăieli,
pocnete ciudate și sunete bizare, ca niște claxoane.
Dansul ni se pare ciudat pentru că e doar pentru ochii ei.
Femelele de manachin pot procesa informațiile vizuale
de patru ori mai rapid decât oamenii.
Dar acum, camerele de mare viteză pot relua acțiunea
din punctul ei de vedere.
Sărind pe scenă, manachinul își lovește aripile una de cealaltă,
creând o pocnitură spectaculoasă,
care se aude de la aproape 300 de metri.
În timp ce-și repetă dansul, vederea femelei, care intensifică razele UV,
îi distinge penajul,
iar fundalul neutru, amenajat cu grijă de mascul,
îi sporește plăcerea vizuală.
Apoi, pentru un final spectaculos,
o incredibilă pocnitură și o săritură peste cap.
La final, își întinde vârfurile aripilor și bate din ele cât mai rapid,
creând un sunet irezistibil pentru ea.
E complet sedusă.
I se alătură pe scenă pentru un ultim dans.
Când trebuie să concureze pentru un partener,
fiecare animal are propriile reguli de luptă.
Dar numai animalele cu cele mai încântătoare superputeri
vor câștiga premiul suprem.
JOCUL ÎMPERECHERII
Partenerul perfect rareori apare din senin.
De fapt, găsirea unui partener
e una dintre cele mai mari provocări ale animalelor.
Astfel, pisicile de mare din Marea Cortez, de lângă Mexic,
își sporesc șansele apelând la o putere extraordinară.
Puterea sunetului.
Făcând salturi de doi metri, ele creează unde sonore.
Cu o viteză dublă față de un glonț,
sunetul este transmis prin ocean.
La peste patru kilometri depărtare, e depistat de alte pisici de mare,
folosind organe auditive specializate, cu perișori extrem de sensibili.
Numărul lor crește,
până ajunge la mii de indivizi.
Aceste adunări spectaculoase
le dau ocazia ideală de a-și găsi perechea,
dar abia acum începe cu adevărat lupta pentru împerechere.
Masculii urmăresc femelele
și concurează între ei pentru primul loc.
Toată această activitate atrage, la rândul ei, pericole.
Este prima dată când orcile au fost filmate prinzând pisici de mare.
Când se adună laolaltă, pisicile de mare devin ținte ușoare.
Șansa de a-și transmite genele
merită sacrificiul suprem.
Când lupta pentru împerechere devine acerbă,
e nevoie de multă forță
și de puteri secrete
pentru a ține rivalii la distanță.
Două tone de grăsime
trimit o undă de șoc
cu 160 km pe oră prin nisip.
Cu o uimitoare sensibilitate seismică,
elefantul de mare dominant detectează sosirea unui rival.
Unul dintre cele mai puternice sunete scoase de animale,
un răget caracteristic
străbate plaja,
amintind concurenților cine deține puterea.
Pe coasta Californiei, campionul necontestat la categoria grea al coloniei
este denumit „stăpânul plajei”.
El s-a luptat pentru dreptul de împerechere cu peste 100 de femele,
dar paza haremului lui într-unul dintre cele mai zgomotoase medii
de pe Pământ...
e o adevărată durere de cap.
E aproape imposibil să-și audă rivalii venind,
până la 60 de pretendenți pe zi,
din fiecare direcție.
Dar datorită incredibilei sale capacități de a detecta vibrațiile,
asemenea unui păianjen într-o pânză,
el poate supraveghea o zonă cât șase terenuri de tenis
din poziția lui centrală.
De obicei, o avertizare e suficientă pentru a-i speria și supune pe rivali.
Dar din când în când,
își face apariția un adversar adevărat.
E la fel de mare,
la fel de puternic
și la fel de hotărât să se împerecheze.
„Stăpânul plajei” nu are de ales
decât să se ridice și să lupte.
Țesutul cicatrizat de 5 cm atenuează loviturile.
Totuși, aceste înfruntări sângeroase își spun cuvântul.
După doi ani și peste 300 de lupte,
stăpânul plajei e de domeniul trecutului.
E timpul ca un nou campion la categoria grea să-i ia titlul.
Înfrânt și epuizat,
fostul stăpân al plajei nu va mai prinde probabil
un alt sezon de împerechere...
dar se poate odihni în pace.
În timpul domniei lui, a avut peste 100 de pui,
asigurându-și locul în elita de un procent dintre masculi
care reușesc să se împerecheze.
Uneori, șansele de a găsi un partener par și mai improbabile.
Fiind fixate pe loc prin rădăcină, plantele nu-și pot găsi perechea.
În schimb, își folosesc puterile de atracție în moduri mai inventive.
Mucuna e o plantă agățătoare cu o misiune.
Trebuie să-și sporească șansele de reproducere atrăgând un polenizator.
Majoritatea plantelor apelează la florile lor colorate și frumoase,
dar Mucuna procedează puțin diferit.
Cu atât de multe tipuri de flori în jungla costaricană,
Mucuna își învinge competiția înflorind noaptea
și apelând la serviciile unui curier foarte special.
Unele animale pot naviga în cea mai întunecată junglă.
Un liliac cu limba lungă emite o serie de ultrasunete,
care ricoșează și revin la urechile sale sensibile.
Astfel construiește o hartă mentală detaliată a pădurii.
În mod surprinzător, petalele fine ale Mucunei
reflectă semnalele liliecilor atât de eficient, încât sunt inconfundabile.
Și irezistibile.
Liliacul poate detecta Mucuna mai ușor decât aproape toate celelalte plante.
În plus, obține de zece ori mai mult nectar,
cu ajutorul limbii extrem de absorbante, care e mai lungă decât corpul său.
Când pleacă,
un mecanism de explozie unic
rupe petalele florii și împrăștie mici granule de polen,
care se agață de blana liliacului
în timp ce acesta zboară la următoarea floare.
Întrucât liliecii pot distinge între florile vechi și cele proaspete,
ei găsesc nectarul de fiecare dată,
ducând prețiosul polen al Mucunei
doar la flori proaspete și fertile.
Uneori merită să apelezi la un mic ajutor
pentru a avea succes în jocul împerecherii.
Lângă lacul Victoria din Kenya, chiar și oamenii au devenit
un ingredient esențial din sinistrele planuri romantice ale unei mici creaturi.
Având doar mărimea unui bob de orez, acest păianjen vampir mascul
încearcă disperat să atragă atenția cu ritualul lui de curtare.
Dar femelele acestei specii sunt atrase de chestii ciudate.
Și, în acest moment, el nu e deloc pe placul ei.
Masculul se poate împerechea
doar dacă emană un parfum atractiv de sânge uman.
Dar colții lui nu sunt făcuți pentru corpul omenesc.
Așa că are nevoie de un alt fraier care să-i facă treaba murdară.
Un țânțar e mult mai bine echipat pentru această sarcină.
Cu antenele ultrasensibile, detectează dioxidul de carbon din respirația noastră
și căldura emanată de corpul nostru.
Apoi țânțarul folosește o unealtă foarte sofisticată
de extragere a sângelui.
Șase piese bucale specializate, combinate pentru a fora și extrage sânge uman.
După ce țânțarul a supt sânge de patru ori cât greutatea sa,
e rândul păianjenului să atace.
Ochii mari, îndreptați în față, cu cristalinul mobil,
îi permit să identifice culoarea și forma unui țânțar plin de sânge.
Apoi, folosindu-și picioarele ca niște arcuri,
se apropie de țintă.
Singurul lucru mai rău decât un păianjen vampir
e un păianjen vampir săritor.
De fapt, un păianjen vampir săritor și veninos.
Neurotoxina cu acțiune rapidă doboară instantaneu victima.
Apoi, îi suge tot sângele.
Iar acesta e doar începutul unei serii de crime însetate de sânge.
Cu cât bea mai mult sânge,
cu atât miroase mai sexy.
Acum,
e pregătit pentru o idilă.
Cu mirosul atractiv de sânge care îi iese prin toți porii...
cine i-ar putea rezista?
Puține animale fac lucruri mai ciudate pentru dragoste,
dar unele devin mult mai viclene.
Iar unul dintre cele mai viclene se află în apele adânci ale Australiei de Sud.
Sepia gigant poate fi un maestru al camuflării,
dar nu se poate ascunde la infinit.
Masculii trăiesc doar doi ani,
au doar un sezon să se împerecheze
și se confruntă cu o concurență acerbă.
Unsprezece masculi se luptă pentru fiecare femelă.
Mulți dintre ei sunt de două ori mai mari
și afișează culorile războiului.
La o rezoluție mai înaltă decât a unui televizor 4K,
strălucesc sute de mii de celule care își schimbă culoarea.
E un avertisment de care un individ mic de doar 25 cm ține seama,
pentru că alternativa este să lupte.
Când masculii mari se înfruntă,
riscă să se rănească grav.
Luptele pot dura până la 20 de minute
și se termină de obicei când unul fuge într-un nor de cerneală,
lăsând învingătorul să-și păzească premiul,
o femelă mai mică și mai palidă.
Pupilele cu formă unică, care amplifică detectarea culorii
și văd la 360 de grade,
îi permit să observe orice alt mascul care ar îndrăzni să-și arate mușchii.
Dar acest individ de talie mică știe să acționeze pe furiș.
E timpul să-și asume o identitate mai neașteptată.
Devine maro deschis,
își retrage tentaculele
și arată mai mult ca o femelă.
Trebuie să fie atent, altfel va primi o bătaie de la masculul mare
pentru că-i face avansuri partenerei lui.
Dar deghizarea lui este atât de convingătoare,
încât trece neobservat.
Femela știe exact ce pune la cale vicleanul travestit.
Și îi place.
De fapt, masculii vicleni au mai mult succes la împerechere
decât rivalii lor mai mari.
Până când își dă seama cel mare, e prea târziu.
Micul imitator a plecat de mult. Dar misiunea e îndeplinită.
O mică inversare a rolurilor poate fi cel mai bun mod de a câștiga.
Și poate ajuta la căutarea iubirii de către cei singuri.
O femelă de urs brun e receptivă doar câteva săptămâni în fiecare primăvară.
Până acum, niciun mascul n-a venit să o viziteze.
Dacă nu se împerechează în curând, nu va mai avea timp anul acesta.
În întinsele păduri din Columbia Britanică,
șansele de a da nas în nas cu masculul ideal sunt mici.
Dar această femelă știe un loc cu puteri misterioase de atracție.
Ascuns adânc în pădure,
există un copac fermecat.
Poate părea ca toți ceilalți,
dar acest brad argintiu de Pacific
are proprietăți fenomenale, fiind un punct de atracție pentru urșii masculi.
Aceștia îl vizitează de peste 100 de ani.
Frecându-și glandele de pe spate,
din față și de pe picioare,
ei lasă mesaje olfactive secrete
despre vârsta, starea de sănătate și statutul lor social.
Deoarece mirosul se fixează în seva lipicioasă,
este eliberat lent în atmosferă timp de până la o lună.
Urșii masculi folosesc de regulă acest copac pentru a-și stabili ierarhia.
Dar ce se întâmplă acum e ceva foarte rar.
Femela și-a dat seama că arborele funcționează și ca aplicație de întâlniri.
E un loc unde să-și publice anunțul de disponibilitate amoroasă
pentru eventualii masculi aflați în trecere.
După ce și-a încărcat profilul „Timber”, nu-i rămâne decât
să aștepte ca arborele să-și facă treaba.
Seva începe să-i elibereze parfumul specific încetul cu încetul.
Orele se transformă în zile
și încă n-a trecut nimeni. Apoi, în cele din urmă,
apare un mascul.
Imediat ce adulmecă mirosul unei femele disponibile,
e hotărât să-i dea de urmă.
Cu un simț al mirosului
de șapte ori mai sensibil decât al unui copoi,
el îi urmează mirosul ademenitor
până pe plajă.
A ajuns în ultimul moment,
dar cei doi știu deja că au forța de atracție potrivită.
Totul datorită misterioasei puteri a unui copac pețitor.
Sub suprafață,
mai la sud,
un alt animal se folosește de puterea copacilor
pentru ajutor în jocul reproducerii.
Această cicadă periodică
s-a hrănit cu rădăcinile arborilor în pădurile nord-americane din Virginia
de peste 16 ani.
Când observă că seva de primăvară începe să curgă
în al 17-lea anotimp,
știe că e timpul să iasă la suprafață.
Acest miracol numeric și-a calculat cele mai bune șanse de reproducere.
Totuși, nu există nicio garanție.
Greoaie
și suculente,
cicadele sunt o țintă ușoară
chiar și pentru cel mai lent prădător.
Dar, încă o dată, numerele sunt de partea lor.
În mod incredibil, fiecare populație de cicade își sincronizează viețile
la un program precis de 17 ani,
un ciclu imprevizibil dintr-un număr prim de ani,
care face ca prădătorilor să le fie aproape imposibil
să se bazeze pe această pradă abundentă.
Sunt milioane, toate ieșind în același timp,
iar aceasta este cea mai numeroasă generație a lor,
numită „Puietul X”.
Trebuie să se reproducă rapid. În doar șase săptămâni, vor muri.
Cea mai mare sesiune de întâlniri rapide din America e pe cale să înceapă.
Dar mai întâi, o transformare uimitoare.
Până în zori,
nimfele s-au transformat în adulți,
gata să atragă un partener.
Cu organe speciale de pe părțile laterale,
ele creează un zumzet ciudat,
amplificat de corpurile lor tubulare.
Chemarea iubirii e la fel de gălăgioasă ca un concert rock.
Dar nu toți cei care răspund sunt la fel de bineveniți.
O cicadă „zombi”,
infectată cu sporii unei ciuperci numite Massospora.
Singurul inamic care a spart codul ciclului de 17 ani al cicadelor periodice.
Această ciupercă parazit își devorează victimele din interior,
inundându-le creierul cu substanțe chimice care le controlează mintea
și le obligă să socializeze cu celelalte.
Masculii infectați chiar imită bătăile din aripi ispititoare ale femelelor
pentru a atrage alți masculi.
Astfel, contaminarea se răspândește mai departe.
Ciuperca își menține victimele în viață,
pentru ca acestea să infecteze cât mai multe cicade posibil
și să-i împrăștie sporii în lung și în lat.
În cele din urmă, după 14 zile,
cicadele „zombi” mor.
Sporii vor rămâne însă în așteptare timp de 17 ani,
gata să infecteze noua generație de cicade nenorocoase.
Dar milioane se împerechează
și fiecare femelă depune 400 de ouă în scoarța copacului.
Cu o asemenea superioritate numerică, cicadele periodice
vor putea mereu să se înmulțească.
La unele animale, succesul reproducerii e dat de o strategie pe termen lung.
Pe un recif de corali din Asia de Sud-Est,
o creatură își folosește misterioasele puteri de seducție
pentru a-și ține partenerul sub vraja ei.
Această femelă de crevete arlechin se poate împerechea doar puțin timp,
după ce își schimbă stratul de piele,
ceea ce se întâmplă doar o dată la trei săptămâni.
Trebuie să se pregătească.
Cea mai bună șansă de a avea progenituri sănătoase
e să mănânce cât mai mult posibil.
Lente și pline de proteine,
stelele de mare sunt prada ei favorită.
Dar nu-i deloc ușor să ajungă la partea moale de dedesubt.
Fiind de zece ori mai mari decât ea, sunt greu de întors pe cont propriu.
Din fericire, ajutorul nu e niciodată prea departe.
Partenerul ei stabil.
Îl ține sub vraja ei cu ajutorul unei poțiuni chimice invizibile.
Masculul detectează urmele de feromoni
cu perișorii ultrasensibili de pe antenele sale.
Incapabil să reziste,
e mereu prin preajmă când femela are nevoie de el.
După ce au întors steaua de mare,
ea are suficientă hrană până când vine timpul să se împerecheze.
Puterile ei extraordinare de atracție îi țin partenerul pe loc.
Acesta așteaptă răbdător 20 de zile, până când, într-un final,
ea se retrage într-o crevasă secretă ca să se „dezbrace”.
Apoi iese din vechea ei carapace,
dezvăluindu-și pielea moale,
chiar mai frumoasă decât înainte.
Dar acum are doar câteva ore să se împerecheze,
înainte de întărirea carapacei.
Așadar, pentru a-și atrage partenerul,
eliberează o altă poțiune,
de această dată cu puternice proprietăți afrodiziace,
transformându-l pe supusul crevete într-un mascul viguros,
care urmărește un singur lucru.
Filmați pentru prima dată, cei doi se împerechează.
Durează doar câteva secunde.
Apoi, ea revine la vechile ei trucuri pentru a-l ține subjugat.
După câteva săptămâni,
când miile de ouă eclozează,
masculul este alături de ea
în timp ce progeniturile lor ies din îmbrățișarea mamei
și își încearcă norocul în adâncurile mării.
Lumea noastră e plină de animale uimitoare,
cu moduri bizare de a câștiga jocul împerecherii.
Dar doar câteva au puterea
de a face ca dragostea să reziste.
Parteneriatele gibonilor cu mâini albe pot dura zeci de ani.
Dar când viața de familie își spune cuvântul,
trebuie să te dai peste cap pentru a păstra scânteia vie.
Atenția mamei se îndreaptă spre creșterea puilor.
Are nevoie ca partenerul ei să se ocupe de protejarea căminului lor.
Un cămin care înseamnă o sută de acri de pădure tropicală virgină din Thailanda.
E o suprafață prea mare pentru a fi patrulată.
Așadar apelează la o metodă mai sofisticată de descurajare.
Cântatul e superputerea lui.
Un sunet mai puternic și mai melodios înseamnă un gibon mai puternic.
Sunetul se propagă mai bine prin aerul rece.
Cântând în zori,
se asigură că rivalii îl aud bine pe tot teritoriul lui.
Dar, la scurt timp,
căldura soarelui face ca umiditatea din copaci
să se ridice.
Curenții de aer creați îi perturbă strigătele,
reducând eficiența lor.
Până atunci însă, munca lui e de obicei gata.
Dar nu și astăzi.
Arborii fructiferi din inima teritoriului deținut de familie
au atras atenția unei trupe rivale.
Dacă tatăl nu-și poate apăra teritoriul,
își va pierde partenera în fața unui mascul care poate,
iar puii lui ar putea chiar să fie uciși.
E timpul ca tatăl să ia atitudine
și să arate ce poate.
Brațele lungi, mâinile ca niște cârlige și articulația sferică a umărului
îi permit să accelereze la peste 55 km/h.
Cu această demonstrație formidabilă de viteză și putere,
își intimidează rivalii.
E suficient să-i gonească
și să-i demonstreze partenerei lui că are toate calitățile necesare.
În dimineața următoare,
masculul cântă ca de obicei.
Dar, de data aceasta, i se alătură și ea,
pentru a-i da de înțeles că e încă regele universului ei.
Și ca întreaga junglă să afle că legătura lor e puternică.
În încercarea de a-și transmite genele,
animalele dau dovadă de abilități incredibile pentru a câștiga un partener.
Demonstrații spectaculoase, care să învingă concurența.
La urma urmei,
când trebuie să-ți împarți viitorul,
doar un partener cu superputeri este de ajuns.
Credeai că știi totul despre natură?
Gândește-te mai bine.
Subtitrarea: Oana Bunea