Vstupte do světa mimo vaše vnímání.
Do světa pozoruhodných zvířat
s utajenými schopnostmi a supersmysly.
Jestli si myslíte, že o přírodě víte vše…
Zamyslete se znovu.
SUPER/NATURAL: SUPERSCHOPNOSTI Z ŘÍŠE ZVÍŘAT
K přežití v extrémních podmínkách
musíte překročit své hranice.
NAMLUVIL BENEDICT CUMBERBATCH
V italských Alpách
se tyčí přehrada
vysoká jako Golden Gate Bridge.
Skrývá se v ní utajený poklad.
Sůl.
Řine se z její stěny.
Tady nahoře je tak vzácná, že kozorožec udělá vše, aby ji získal.
Vyšplhat na tyto téměř kolmé zdi chce neuvěřitelný horolezecký um.
V podání těchto rozených horolezců to vypadá jako brnkačka.
Ale představte si, jaké je to pro kůzle.
Šplhat tam nahoru.
A úplně poprvé.
Nemá jinou možnost než následovat matku.
Pád by znamenal jistou smrt.
Ale krůček po krůčku zjišťuje, že má úžasnou přilnavost.
Čím je výš, tím je stěna kolmější.
Jeho přežití teď závisí na jeho vrozené superschopnosti.
Měkká a pružná chodidla se obalí i kolem těch nejmenších hran.
A nechají je zapadnout do pevné hrany kopyta.
Drží rovnováhu.
Každý krok je jako na ostří nože.
Pro takové mládě je to vyčerpávající.
Matka si toho všimne právě včas.
Dá mu chvilku na odpočinek.
Pětiminutový šlofíček.
Po 45 metrech šplhání
konečně dorazí k cíli.
Dvacet procent betonu obsahuje sůl
a voda prosakující skrz přehradu ji vyvádí na povrch.
Nevypadá to jako něco extra, ale tento minerální liz
je zásadní pro to, aby kůzle vyrostlo do síly.
Živiny pro svaly a nervy si doplnil
a jeho epický výstup je u konce.
Smrtelně nebezpečné kousky jako tento jsou součástí života mnoha zvířat
a my teprve nyní zjišťujeme, jak se jim daří uspět.
NEZASTAVITELNÍ CESTOVATELÉ
Duny v severovýchodní Brazílii.
Území větší než Los Angeles.
Spalované nelítostným rovníkovým sluncem.
Mnoho těch, kdo se ho pokusí přejít, to nezvládne.
Ale cesta existuje.
Jen ji najít.
Po pěti měsících v anabióze, bez jídla a vody,
se vynořuje
jindy vodní plaz – želva brazilská.
Něco ji probudilo.
Její vytříbený čich zaznamenal změnu vlhkosti.
Její jediná šance na přežití je voda.
Ale aby se k ní dostala, musí se pokusit o nemožné.
Celé dny se plahočit po sluncem vyprahlém písku.
Každá chvilka na souši znamená ztrátu hydratace.
A když se zvedne vítr, ztratí pachovou stopu vody.
Tak kudy teď?
V této nevlídné krajině brzy seschne.
Ale slunce, které hrozí, že ji uvaří, je také jejím majákem.
Jeho polohu využívá jako kompas a drží se kurzu.
Už je skoro na místě… Právě včas.
Když začne pršet,
dojde k magické přeměně.
Ve většině dun voda rychle proteče pískem.
Ale tady jí v tom brání vrstva kamenného podloží
a díky ní se vytvoří tisíce jezírek.
Ještě poslední překážka.
A teď už jen z kopce.
Je načase se pořádně sklouznout.
Křišťálově čistá oáza.
Tato pomíjivá jezírka poskytují jídlo…
a šanci najít si partnera,
než voda zmizí a na její místo se vrátí vyprahlá poušť.
Živočichové na naší planetě podnikají neuvěřitelné cesty.
Ale často je přehlížíme.
Londýn.
Zmatené lidské bludiště.
Ale za jeho zdmi se schovávají
zvířata,
která se v této městské džungli naučila vyznat.
Tento čmelák zemní se chystá vyrazit na královskou misi,
při které bude hledat potravu pro královniny larvy
a zajistí budoucnost kolonie.
To se snadno řekne, ale hůř udělá.
Vyznat se v matoucích betonových uličkách není lehké.
Ale on to zvládne.
Stejně jako londýnský taxikář má znalosti.
Zná orientační body, podle kterých si vytváří mapu ulic.
Ale některé věci ve městě na svém místě nezůstávají.
Pouliční ruch však tuhle pilnou včelku zastavit nemůže.
Při hledání nektaru denně nalétá až 11 kilometrů.
A tady ho najde:
na jedné ze tří milionů zahrad, které pokrývají čtvrtinu města.
A právě kvetou.
Tisíce čoček v jeho očích rozeznají tvar a barvu
květin bohatých na nektar.
A ultrafialové vidění odhaluje skryté vzory na okvětních lístcích.
Ale už tu byl jiný čmelák.
A proto aby našel nevypité květy, napojí se na neviditelnou sílu.
Při letu včely získávají z atmosféry kladný náboj.
Ale květiny ho mají záporný.
Takže když kladná včela navštíví zápornou květinu,
na moment změní její elektrické pole.
Čmelák tyto změny dokáže vnímat chloupky na nohou.
A díky tomu vždycky narazí na zlatou žílu.
Ale jeho cesta teprve začala.
Dělnice se mu neříká jen tak.
Denně navštíví až 5 000 květin.
A pak nese tolik pylu a nektaru, kolik sama váží, a neomylně najde cestu
až zpátky do hnízda.
Dokonalá donáška pro královnu a kolonii.
Zatímco mnoho zvířat denně podniká náročné cesty,
jiná se vydávají na epické migrační tahy,
které jim trvají měsíce.
Blíží se zima.
Dny se krátí.
Jídlo dochází.
To jsou pro mladého keporkaka špatné zprávy.
Do Antarktidy dorazil se svou matkou.
Ale nyní je v širém oceánu úplně sám.
A brzy se musí vydat
na jednu z nejdelších migrací, které savci podnikají.
Denně musí uplavat 130 kilometrů, aby se dostal do teplých vod na severu.
Ale jak překonat 4 800 kilometrů dlouhou cestu monotónním oceánem,
kde jsou silné proudy, které ho mohou vytlačit z kurzu?
Aby nezabloudil, naladí se na záhadný planetární fenomén.
Když nabité sluneční částice dopadají do zemské atmosféry,
osvětlují nebe u jižního pólu…
Ale tato kouzelná podívaná je složitější, než se může zdát.
Jižní polární záře odhaluje magnetické pole Země,
neviditelnou sílu, kterou velryby podle vědců dokáží vycítit
pomocí magnetických částic v mozku.
Tento vnitřní kompas keporkakovi pomáhá udržet kurz
s přesností na jeden stupeň.
Ale vede ho do otevřeného oceánu, kde není snadné najít ryby a korýše,
kterými se jinak živí.
Naposledy jedl před několika týdny.
Ale pak… něco zaslechne.
Tělo používá jako obří mikrofon.
Zvukové vlny se po jeho kostře přelévají
přímo do hlavy.
Vítání dalších velryb vzdálených stovky kilometrů.
Zaměřuje se na sílící záplavu zvuku.
Po pěti týdnech, co opustil Antarktidu,
se na obrovské hostině konečně připojuje k ostatním velrybám.
Je to jedno z největších setkání keporkaků na Zemi.
Jsou jich tu stovky.
Toto každoroční shromažďování jsme objevili teprve nedávno.
Silné proudy pět kilometrů od afrického pobřeží vytvářejí
gejzíry živin a explozi života.
V jediném soustu spolkne tisíce ryb a krevet,
150 000 kalorií.
Tolik má 600 čokoládových tyčinek.
Když se dosyta nakrmí, musí své přátele opustit
a vyrazit pryč sám,
aby zakončil svou epickou cestu na sever.
Existují živočichové, kteří dovedou cestovat přes celou zeměkouli,
ale nejneohroženější z nich je tvor, do kterého byste to neřekli.
Britský venkov.
Domov malé snovačky domácí.
Je velká sotva jako špendlíková hlavička.
Má asi 200 sourozenců.
A ti mají opravdu otřesné způsoby.
Mláďata těchto pavouků jsou kanibalové.
Na takový rodinný oběd vážně čekat nechcete.
Radši co nejrychleji a nejdál pryč.
Potíž je, že její sourozenci mají stejný plán.
A ona se dostala na konec cesty.
Ale když dojde na velkolepé úniky, tento pavouk má mimořádnou schopnost.
Vystřelí záporně nabité vlákno
do kladně nabité atmosféry.
Protikladné síly se přitahují
a tahají ji nahoru
a ještě výš…
A pryč.
Míří vysoko,
vznáší se ve vzduchu,
dokonce se sveze na tryskovém proudění.
Dokáže tak urazit tisíce kilometrů.
Tímto létáním jako na balonu kolonizovali všechny kouty Země.
Je vydána na milost větru
a nemůže ovlivnit, kde přistane.
Ale jelikož váží méně než zrnko písku, ani neprorazí hladinu.
Prostě znovu využije svoje kouzelné vlákno
a odplachtí do bezpečí.
Na nové místo, které může nazývat domovem.
Cesta jednoho živočicha závisí na načasování.
Čeká, až budou planety v zákrytu,
a pak přejde z jednoho světa
do druhého.
Necelý metr dlouhý žralůček okatý
možná nevypadá jako velký dobrodruh…
Vždyť se zřídka vzdálí od svého kousku útesu.
Ale za některých výjimečných nocí
nebeská tělesa obrátí jeho svět vzhůru nohama.
Za úplňku
skočný příliv vytáhne miliardy litrů vody z útesu
a uvězní jeho obyvatele v bludišti přílivových tůní.
Nebo hůř.
Ryba zanechaná napospas na souši se brzy udusí.
Pokud to není superryba.
Chodící žralok.
A nejde mu jen o to zachránit si kůži.
Je na lovu.
Míří k bohatým lovištím v tůních
plných kořisti uvězněné odlivem.
Svalnatými žábrami vypustí proud vody,
a vysaje tak oběti zahnané do úzkých.
Ale závodí s časem.
Obsah kyslíku v tůni rychle klesá.
Brzy mu dojde energie.
Hodinu před přílivem je na prahu smrti.
Ale tyto extrémní podmínky spustí mimořádnou fyziologickou reakci.
Zpomalí dýchání,
sníží tepovou frekvenci,
dokonce vypne část mozku.
Sám si navodí kóma…
Poslední nadechnutí… A zvládne přežít hodinu.
Ale potom jeho čas vyprší.
Konečně přichází příliv
a ponoří ho do vod bohatých na kyslík.
Zázračné vzkříšení.
Možná nejnemožnější cesty ze všech
podnikají ti, co se nemohou hnout.
Tajemstvím šíření rostlin
jsou semena.
Všechny ingredience nutné pro nový život v jednom balení a připravené na cestu.
Některé si vyvinuly výbušné mechanismy.
Jiné využívají vítr.
Ale jedna mazaná rostlina prostě všechny pochůzky nechá na jiných.
Samička vrbouna na afrických pláních.
Jen pro jedinou věc udělá naprosto cokoli.
Pro sladkou vůni antilopího trusu.
Ideální jídlo pro její mladé.
Pomocí tykadel
vybere nejšťavnatější kousek.
Je to cítit správně,
vypadá to správně
a dokonce se i správně kutálí.
Ale tenhle bobek je podvodník.
Tak přesvědčivě se podobá pravému trusu,
že je připravena o něj bojovat.
Vítězí a jde si trofej ukrýt někam do bezpečí.
Ale napálili ji.
Myslí si, že ji schovává,
ale ve skutečnosti ji zasazuje.
Není nic víc než jen dopravní prostředek
pro neuvěřitelné dobrodružství mazané trsti rákosovité.
Jeden zvířecí cestovatel podniká cestu svého života.
Jen aby se dostal tam, kde to vše začalo.
Tato nymfa žila v korytu řeky v Maďarsku.
Poslední tři roky sbírala síly
na svou neuvěřitelnou cestu.
Když je teplota vody tak akorát,
opustí jeden svět
a vstoupí do jiného.
Její přeměna je magická.
Zrodí se jepice.
A nejen jedna.
Každou minutu se jich vynořují tisíce.
Ačkoli jich mnoho pochytají predátoři,
v počtu je síla.
Ale právě ten počet se brzy stane její největší výzvou.
Sesypali se na ni nápadníci.
Obtěžkaná 8 000 oplodněnými vajíčky musí brzy začít klást.
Toto je nejlepší místo, kde by její mláďata mohla vyrůstat,
ale kdyby vajíčka nakladla tady, proud by je odnesl.
Musí dál proti proudu.
Její polarizované vidění zachytává světlo odrážející se od řeky.
Třpytivá cesta vedoucí do cíle.
Za pouhých pár hodin urazí deset kilometrů.
Na pokraji smrti doletí ke stejnému úseku řeky,
kde se zrodila i ona.
Ideální místo na snášku, aby řeka její vajíčka odnesla po proudu
a ona se mohla vylíhnout tam, kde vyrostla jejich matka.
Zatímco její život končí, jiný začíná.
Její potomci se nyní vydají na vlastní cestu.
Tam, kde to všechno začalo.
Když vyrážíte na cestu, někdy je to právě první krok,
který je nejděsivější.
Po 20 hodinách, kdy se snažilo osvobodit,
je první pohled mláděte alkouna na tento svět…
do 300metrové hlubiny.
Jako by se dívalo z vrcholu Empire State Building.
Ale proč se rodí na takovém nebezpečném místě?
Na tento útes na Islandu se většina predátorů nedostane.
Je to bezpečné útočiště.
Ale za pouhé tři týdny bude třeba hnízdo opustit.
A toto ptáče bude stát před životně důležitým rozhodnutím.
Jeho pouto s rodiči je už silné.
Začalo se tvořit dlouho před tím, než se vylíhlo.
Jeho rodiče odpovídali na první tlumené volání
a uvnitř vajíčka si s ním povídali.
Tyto časté hovory
zajistily, že je novorozené ptáče už zná a důvěřuje jim.
Jeho rodiče neúnavně dřou, aby ho nakrmili
a ono bylo připravené na nadcházející cestu.
Ale jak týdny plynou, je čím dál těžší jeho rostoucí apetit ukojit.
A teď jejich domov na vrcholku útesu, co ho chránil, objevili…
Krkavci.
Predátoři zabijí až 70 % ptáčat
a rodiče jsou proti nim téměř bezmocní.
Tentokrát mělo ptáče štěstí.
Ale musí zmizet, než se krkavci vrátí.
Potíž je,
že bez dospěláckého peří nemůže létat.
Otec ho povzbuzuje, aby skočilo.
Je to kolmý pád z výšky větší než stopatrový dům.
Ptáče mu naprosto věří a skok do neznáma udělá.
Mávání křídly se zdá marné.
Ale stačí k tomu, aby pád zpomalilo
a dostalo ho z dosahu rozeklaných skal.
Sametové chmýří přistání změkčí.
Tato zdánlivě nemožná cesta je pro jeho přežití zásadní.
Na moři ho teď otec může zavést k jídlu.
Bude muset čelit mnoha dalším překážkám,
ale díky své neobyčejné odvaze to zvládne.
Když zvířata umí využívat své pozoruhodné smysly
a nadpřirozené schopnosti…
cestovat po planetě
a dokonce procházet mezi světy,
aby našla partnera,
bezpečí a potravu,
stávají se skutečně nezastavitelnými.
Jestli si myslíte, že o přírodě víte vše…
Zamyslete se znovu.
Překlad titulků: Markéta Klobasová