Kom til en verden hinsides dine sanser.
En verden af ekstraordinære dyr med skjulte kræfter
og supersanser.
Hvis du tror, du kender naturen...
må du tro om.
At overleve det ekstreme
kræver, at man flytter grænser.
FORTALT AF BENEDICT CUMBERBATCH
I de italienske alper
er der en tårnhøj dam.
Den er så høj som Golden Gate broen,
og den gemmer på en skat...
Salt.
Det siver gennem væggen
og er så sjældent her, at stenbukken vil gøre alt for at nå det.
At bestige de næsten lodrette vægge kræver utrolige klatreevner.
Disse fødte bjergbestigere, får det til at ligne en hyggelig gåtur.
Men forestil dig, hvordan det er for et kid
at klatre derop
allerførste gang.
Han har intet andet valg, end at følge sin mor.
Et fald ville betyde den sikre død.
Men skridt for skridt opdager han sit utrolige fodfæste.
Jo højere han kommer, jo stejlere er væggen.
Nu afhænger hans overlevelse, af hans medfødte superkræfter.
Bløde, gummiagtige såler, passer ned i de mindste ujævnheder,
og låser dem fast indenfor hovens hårde kant.
Han balancerer.
Hvert skridt er på et knivsæg.
Det er udmattende for én, der er så ung.
Hans mor opdager det i tide,
og giver ham mulighed for at genoplade.
En fem minutters powernap.
Femogfyrre meter oppe
når han endelig sit mål.
Tyve procent af betonvæggen indeholder salt,
og vand, der siver gennem dammen, fører det til overfladen.
Det ser måske ikke ud af meget, men dette mineralslik er vigtigt,
for at kiddet kan vokse sig stærkt.
Muskler og nerver er nu udhvilet,
og han har klaret den store klatretur.
Den slags halsbrækkende missioner er en vigtig del af mange dyrs liv,
og vi er kun lige begyndt at opdage de forunderlige måder, de klarer dem på.
UMULIGE REJSER
Sandklitter i nordøst Brasilien.
Et område, der er større end Los Angeles.
Afsvedet af den stærke ækvatoriale sol.
Mange gennemrejsende går til grunde her.
Men der er overlevelsesmuligheder...
Man skal blot finde dem.
Efter fem måneder i dvale uden føde og vand
dukker Carvalhoskildpadden,
der normalt lever i vand, op af sandet.
Noget har vækket hende.
Hendes skarpe lugtesans, har registreret en ændring i luftfugtigheden.
Hun overlever kun, hvis hun finder vand.
Men for at nå det skal hun forsøge det umulige.
Hun rejser i dagevis over det bagende sand.
Så længe hun er under solen, mister hun væske.
Og når vinden tager til, mister hun færten af vand...
Hvilken vej er det nu?
I dette ugæstfrie landskab udtørrer hun snart.
Men solen, der truer med at stege hende, er også hendes ledestjerne.
Ved at bruge dens placering som et kompas, holder hun kursen.
Hun er der næsten... Lige i tide.
Når regnen kommer,
begynder en magisk forvandling.
Vandet løber hurtigt gennem sandet i de fleste klitter...
Men her blokerer et kompakt klippelag det synkende vand,
så tusinder af bassiner opstår.
Bare én sidste forhindring.
Så går det ned ad resten af vejen.
Og så til det, denne skildpadde er bedst til.
En krystalklar oase.
I disse kortvarige bassiner findes der mad.
Og det er muligt at finde en mage...
før vandet igen er væk, og den glohede ørken vender tilbage.
Ufattelige rejser foregår overalt på planeten.
Men de overses ofte.
Byen London.
En forvirrende, menneskeskabt labyrint.
Men gemt bag dens mure
er der dyr,
der har lært at klare sig i denne storbyjungle.
Denne humlebi skal afsted på en kongelig mission...
for at finde mad til dronningens larver, og sikre koloniens fremtid.
Lettere sagt end gjort.
Forvirrende betongange kunne være svære at finde rundt i.
Men ikke for hende.
Som en London taxachauffør, kender hun gaderne ud og ind.
Hun kender vartegnene nok, til at kunne bygge et mentalt bykort.
Nogle ting i denne by, står dog aldrig stille.
Men det kræver mere, end lidt trafik at stoppe denne travle bi.
Hun rejser op til 11 kilometer, i sin daglige søgen efter nektar.
Og det er her, hun finder den...
En af tre millioner haver, der udgør en fjerdedel af byen.
Og den er i fuldt flor.
Tusinde af linser i hendes øjne, afslører formen og farven
på nektar-rige blomster.
Og ultraviolet syn fremhæver skjulte mønstre i kronbladene.
Men en anden bi har allerede været her.
Så for at finde de utappede planter benytter hun en usynlig evne.
Når bier flyver, modtager de en positiv ladning fra atmosfæren,
men blomster er negativt ladet.
Så når en positiv bi, besøger en negativ blomst,
ændres det elektriske felt kortvarigt.
Hår på hendes ben opfanger disse ændringer
og sikrer, at hun rammer plet hver gang.
Men hendes rejse er kun lige begyndt.
Der en grund til, at hun kaldes en arbejder bi.
Hun besøger næsten 5000 blomster om dagen.
Og husker ruten hjem i alle detaljer, når hun fragter sin egen vægt i pollen
og nektar hele vejen tilbage til reden.
En kongelig pakkelevering for dronning og koloni.
Imens nogle dyr tager på hårde, daglige ture,
drager andre ud på længere, episke rejser,
der tager måneder at gennemføre.
Vinteren kommer.
Dagene bliver kortere.
Og der er snart ingen føde.
Dårligt nyt for en ung pukkelhval.
Han ankom til Sydpolen med sin mor,
men er nu overladt til sig selv i dette enorme hav.
Og snart skal han afsted
på en af de længste rejser udført af noget pattedyr,
hvor han vil svømme 129 kilometer dagligt, mod varmere vand nordpå.
Men hvordan navigerer han 4800 kilometer gennem et konturløst hav
med stærke strømme, der kan skubbe ham ud af kurs?
For at holde kursen, udnytter han et mystisk planetarisk fænomen.
Når ladede partikler fra solen rammer jordens atmosfære,
oplyser de den sydlige himmel...
Men dette er mere end blot et himmelsk festfyrværkeri.
Aurora Australis afslører jordens magnetiske felt,
en usynlig kraft, videnskabsfolk mener, at hvaler kan mærke
takket være magnetiske partikler i deres hjerner.
Det interne kompas holder pukkelhvalen på ret kurs,
helt ned til én grad.
Men det fører ham ud i det åbne hav, hvor de fisk og skaldyr, han æder,
er svære at finde.
Der er gået en uge siden sidste måltid.
Men så... hører han noget.
Han bruger kroppen som en stor mikrofon,
når lydbølger vibrerer gennem hans skelet
og videre til hovedet.
Andre hvalers velkomstkald flere hundrede kilometer væk.
Han søger mod en voksende bølge af lyd.
Endelig, fem uger efter at have forladt Sydpolen
slutter han sig til hundreder af andre hvaler, ved et kæmpe gilde.
En af planetens største pukkelhvalsammenkomster.
Der er hundreder af dem.
Det årlige møde er kun for nylig blevet opdaget.
Næsten fem kilometer ud for Afrikas kyst skaber kraftige strømme
en eksplosion af næringsstoffer og dyreliv.
I en enkelt mundfuld sluger han tusinder af fisk og rejer.
150.000 kalorier,
hvilket svarer til 600 chokoladebarer.
Når han er mæt, forlader han sine venner,
og fortsætter alene,
for at afslutte sin store rejse nordpå.
Der findes dyr, der er stærke nok til at krydse kloden,
men det mest eventyrlystne af dem, er ét man aldrig ville forvente.
I de engelske landområder
lever en kugleedderkoppeunge.
Så lille som et knappenålshoved.
Hun har omkring 200 brødre og søstre.
Og hendes søskende har nogle forfærdelige spisevaner.
Edderkoppeungerne er nemlig kannibaler.
Dette er en familie middag, du nok helst bør undgå.
Hun skal hurtigt så langt væk som muligt.
Desværre har hendes søskende den samme plan.
Og flugtruten endte pludselig.
Men når det gælder flugtmetoder, har denne edderkop en speciel evne.
Hun affyrer en negativt ladet silketråd
ud i den positivt ladede luft.
Modsatte kræfter tiltrækker hinanden
og trækker hende op,
op
og væk.
Højt svævende
på vinden,
endda med jetstrømmen
kan hun rejse tusinder af kilometer.
Med ballonflyvning har de koloniseret alle hjørner af kloden.
Når hun følger vinden,
har hun ingen kontrol over, hvor hun lander.
Men da hun vejer mindre end et sandkorn, bryder hun ikke engang overfladen.
Hun bruger bare endnu en gang sin magiske silke,
og kitesurfer i sikkerhed.
Et nyt sted, hun kan kalde sit hjem.
For et andet dyr, er rejsetidspunktet vigtigt.
Den venter på, at planeterne står rigtigt,
så den kan bevæge sig fra én verden
til en anden.
En meterlang epaulettehaj
ligner måske ikke den mest eventyrlystne rejsende...
Han vover sig sjældent langt fra sit hjem på revet.
Men på visse nætter
vender himmellegemer hans verden på hovedet.
Ved fuldmåne
fører en springflod flere milliarder liter vand væk fra revet,
og strander mange dyr i tidevandsbassiner.
Eller værre.
Efterladt oppe på land, kvæles en fisk hurtigt.
Medmindre det er en super fisk.
En haj, der går.
Udover at redde sig selv,
er han også på jagt.
Han bevæger sig mod bassiner
fyldt med bytte fanget af tidevandet.
Ved at sende en jetstrøm gennem sine muskuløse gæller,
støvsuger han sit jagtbytte op.
Men han er i et kapløb med tiden,
for iltniveauet i bassinet daler hurtigt.
Inden længe løber han tør for energi.
Med en time indtil tidevandet vender, er han døden nær.
Men disse ekstreme forhold, udløser en ekstraordinær fysisk reaktion.
Han sænker åndedrættet
for også at sænke pulsen
og lukker endda delvist ned for hjernen.
Han går i en selvskabt koma...
Et sidste åndedrag er nok til at leve en time mere.
Men efter det er det slut.
Endelig vender tidevandet,
og iltet vand skyller over ham.
En mirakuløs genopstandelse.
Måske den mest umulige rejse af alle,
tages af dem, der ikke engang kan bevæge sig.
Hemmeligheden bag, hvordan planter spreder sig,
er frø.
Alle ingredienser til et nyt liv,
pakket og klar til aktivering.
Nogle har udviklet sprængningsmekanismer,
imens andre udnytter vinden.
Men én snedig plante, lader andre om alt det hårde arbejde.
En hun-skarabæ på de afrikanske sletter.
Der er kun én ting, der virkelig kan sætte hende i sving:
Den søde duft af antilope afføring.
Perfekt mad til hendes unger.
Ved at bruge antennerne
vælger hun de saftigste stykker.
Det dufter rigtigt,
ser rigtigt ud,
og ruller endda rigtigt.
Men denne pølle er bedrag.
Den ligner så meget den rigtige vare,
at hun vil kæmpe for den.
Sejrfruen kravler væk, for at gemme sin præmie
fra konkurrenterne.
Men hun er blevet snydt.
Hun tror, hun gemmer den,
men i virkeligheden planter hun den.
Hun er blot et transportmiddel,
i den udspekulerede Kæmperør plantes fantastiske eventyr.
Ét dyr tager på sit livs rejse
blot for at vende hjem, til hvor det blev født.
Denne nymfe har hygget sig i et ungarsk flodleje.
Gennem de sidste tre år har hun samlet kræfter
til en enestående rejse.
Når vandtemperaturen er rigtig,
forlader hun én verden,
og rejser ind i en anden.
Det er en magisk forvandling.
En døgnflue er født.
Og ikke kun én...
Tusinder kommer til syne hvert minut.
Selvom mange ædes af andre dyr,
er der sikkerhed i mængden.
Men antallet bliver hurtigt hendes største udfordring.
Hun jages af en hær af parringsivrige hanner.
Hun er tynget af 8000 befrugtede æg, der snart skal lægges.
Det er det bedste sted, for ungerne at vokse op,
men lægger hun æggene her,
bliver de båret væk af strømmen.
Hun må længere op ad floden.
Hun har polariseret syn, der isolerer reflekserne fra floden.
Som en lysende sti, der fører hende til den endelige destination.
På få timer rejser hun 9.6 kilometer.
Lige inden hun dør når hun samme stykke af floden,
hvor hendes liv begyndte.
Det perfekte sted at lægge æg, da de kan flyde ned ad floden,
og klækkes det samme sted, hvor hun selv voksede op.
Idet hendes liv ender, begynder nye liv.
Nu skal hendes afkom ud på deres egen rejse,
hele vejen tilbage, til hvor det hele startede.
Når man starter på en ny rejse, er det første skridt
til tider det mest skræmmende.
Efter at have forsøgt at bryde ud i 20 timer...
er dette det første syn, der møder en lomvieunge...
Trehundrede meter oppe.
Det er som at kigge ud fra toppen på Empire State bygningen.
Men hvorfor fødes på så farligt et sted?
Denne islandske klippe er utilgængelig for de fleste rovdyr.
Et sikkert sted at vokse op.
Men om kun tre uger, vil det være på tide at forlade reden.
Og ungen må tage en beslutning, der gælder liv eller død.
Hun er allerede nært knyttet til forældrene.
Det begyndte længe før, hun overhovedet fødtes.
Ved at svare på hendes første, små kald,
talte forældrene til hende, da hun var i ægget.
Disse første samtaler
sikrede, at ungen fra starten genkender og stoler på mor og far.
Hendes forældre arbejder uafbrudt, for at fodre hende,
som forberedelse til rejsen forude.
Men som ugerne går, bliver det sværere og sværere at gøre hende mæt.
Og nu er klippetoppen, hvor hun er beskyttet,
blevet opdaget...
af ravne.
Rovdyr dræber op mod 70 procent af ungerne,
og forældrene er næsten forsvarsløse overfor truslen.
Denne gang er ungen heldig.
Men hun må væk, inden ravnene vender tilbage.
Problemet er,
at hun ikke kan flyve uden voksenfjer.
Hendes far opfordrer hende til at springe.
Det er et lodret fald, på mere end hundred etager...
Da hun fuldstændig stoler på ham, springer ungen ud...
Ungens flaprende vinger er nytteløse.
Men det er akkurat nok til at bremse faldet,
og holde hende væk fra de skarpe klipper.
Hendes dun gør landingen blødere.
Denne tilsyneladende umulige rejse er livsvigtig for hende.
Ude på havet kan far lede hende til føden.
Hun vil få mange flere udfordringer,
men med sit utrolige mod vil hun kunne klare dem.
Når dyr kan udnytte enestående sanser
og overnaturlige evner...
til at krydse kloden,
endda rejse mellem verdener
for at søge en mage,
sikkerhed og føde,
er de umulige at stoppe.
Hvis du tror, du kender naturen,
må du tro om.
Tekster af: Robert Strøm Owusu