Astu maailmaan, jota et yleensä pääse näkemään.
Tutustu uskomattomiin eläimiin, joilla on salaisia kykyjä -
ja tarkkoja aisteja.
Jos uskot tietäväsi kaiken luonnosta,
saatat erehtyä.
Selviytyäkseen äärioloissa -
täytyy koetella rajojaan.
SELOSTAJA: BENEDICT CUMBERBATCH
Italian Alpeilla -
on suuri pato,
joka on yhtä korkea kuin Golden Gate -silta.
Se kätkee sisäänsä salaista aarretta:
suolaa.
Sitä valuu padon seinämästä.
Vuorikauris riskeeraa kaiken saadakseen harvinaista suolaa.
Vaatii uskomattomia kiipeämistaitoja kiivetä näitä lähes pystysuoria seiniä.
Nämä synnynnäiset kiipeilijät saavat sen näyttämään helpolta.
Kuvittele, miltä poikasesta tuntuu -
kiivetä tuonne ylös -
ensimmäistä kertaa.
Sillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin seurata emoaan.
Putoaminen johtaisi varmaan kuolemaan.
Askel askeleelta se huomaa, että sillä on mahtava pito.
Mitä korkeammalle se menee, sitä pystysuorempi pinta on.
Sen selviytyminen on kiinni synnynnäisestä supervoimasta.
Pehmeät sorkan pohjat mukautuvat pientenkin ulokkeiden ympärille.
Lukiten ne sorkan kovan reunan sisään.
Se tasapainoilee.
Jokainen askel on kuin veitsenterällä.
Se on raskasta pienokaiselle.
Emo huomaa sen juuri ajoissa.
Se antaa poikaselle mahdollisuuden levätä.
Viiden minuutin nokoset -
45 metrin korkeudessa.
Lopulta se pääsee päämääräänsä.
20 prosenttia betonista sisältää suolaa -
ja vesi, joka tihkuu padon läpi, nostaa suolan pintaan.
Se ei ehkä vaikuta kummoiselta, mutta tämä mineraalin nuolaisu on tärkeä,
jotta se kasvaa vahvaksi.
Lihaksisto ja hermosto tankattuina -
sen uskomaton nousu on tullut päätökseen.
Tällaiset kuolemaa uhmaavat missiot ovat tärkeä osa monien eläinten elämää.
Me olemme vasta alkaneet oppia niiden uskomattomista onnistumisista.
MAHDOTTOMAT MATKAT
Koillis-Brasilian dyynit.
Isompi alue kuin Los Angeles.
Sitä paahtaa päiväntasaajan aurinko.
Monet, jotka yrittävät ylittää sen, eivät selviä.
Siellä on mahdollisuuksia.
Ne vain pitää löytää.
Oltuaan viisi kuukautta horroksessa ilman ravintoa tai vettä,
Trachemys adiutrix -kilpikonna,
joka on tavallisesti vesikilpikonna, tulee esiin.
Jokin on herättänyt sen.
Se on tarkalla hajuaistillaan huomannut muutoksen kosteudessa.
Selvitäkseen se tarvitsee vettä.
Mutta löytääkseen vettä, sen täytyy yrittää mahdotonta:
kulkea monta päivää kuumalla hiekalla.
Jokainen auringossa vietetty hetki kuivattaa.
Ja tuulen yltyessä se menettää veden hajujäljen.
Mihin suuntaan nyt?
Tässä rankassa maastossa se kuivuu pian.
Mutta aurinko, joka uhkaa paahtaa sen, on myös sitä ohjaava valo.
Se käyttää auringon sijaintia kuin kompassia ja pysyy reitillä.
Melkein perillä. Juuri ajoissa.
Kun sateet saapuvat,
taianomainen muutos alkaa.
Useimmilla dyyneillä vesi imeytyy nopeasti hiekkaan
Mutta täällä kivikerros hiekan alla estää veden kulkeutumisen -
ja mahdollistaa tuhansien lammikoiden muodostumisen.
Enää viimeinen este.
Loppumatka onkin alamäkeä.
Aika tehdä sitä, mitä se tekee parhaiten.
Kristallin kirkas keidas.
Hetkelliset lammikot tuovat ravintoa.
Ja mahdollisuuden pariutua -
ennen kuin vesi katoaa taas ja paahteinen autiomaa palaa.
Uskomattomia matkoja tehdään ympäri planeettaa.
Mutta niitä ei usein huomata.
Lontoon City.
Hämmentävä ihmisen rakentama sokkelo.
Mutta piilossa sen seinien takana,
on eläimiä,
jotka ovat oppineet navigoimaan kaupunkiviidakossa.
Kontukimalainen on juuri lähdössä hoitamaan kuninkaallista tehtävää -
etsimään ravintoa kuningattaren toukille ja varmistamaan yhdyskunnan tulevaisuuden.
Helpommin sanottu kuin tehty.
Hämmentävissä betonikäytävissä voisi olla vaikeaa löytää tietään.
Ei tälle kimalaiselle.
Sillä on tietoa kuin lontoolaisella taksikuskilla.
Se muodostaa maamerkkien perusteella kartan mieleensä.
Vaikka jotkut asiat eivät koskaan pysy paikoillaan.
Mutta tämän kimalaisen pysäyttämiseksi tarvitaan muutakin kuin liikennettä.
Se kulkee jopa 11 kilometriä päivittäisellä matkallaan etsimään mettä.
Ja täältä se löytää sitä:
yksi kolmesta miljoonasta puutarhasta, jotka kattavat neljännesosan Citystä.
Ja siellä ollaan täydessä kukinnassa.
Tuhannet linssit sen silmissä havaitsevat mettä tuottavien kukkien muodon ja värin.
Ultraviolettinäkö paljastaa salaisia kuviointeja terälehdissä.
Mutta joku on jo käynyt täällä.
Löytääkseen koskemattomia kasveja se ottaa näkymättömän voiman käyttöön.
Kun kimalaiset lentävät, ne keräävät positiivista sähkövarausta,
mutta kasvit ovat negatiivisesti varautuneita.
Kun positiivinen kimalainen käy negatiivisessa kukassa,
se muuttaa hetkellisesti sähkökenttää.
Karvat sen jaloissa havaitsevat tällaiset muutokset.
Siten se varmistaa täysosuman kerta toisensa jälkeen.
Mutta sen matka on vasta aluillaan.
Sitä kutsutaan työläiseksi syystä.
Se vierailee jopa 5000 kukassa päivittäin.
Muistaen jokaisen käännöksen se kuljettaa oman painonsa verran siitepölyä -
ja mettä takaisin pesään.
Kuninkaallinen kuljetus kuningattarelle ja yhdyskunnalle.
Joidenkin eläinten tehdessä haastavia päivittäisiä reissuja -
toiset lähtevät uskomattomille vaelluksille,
joissa menee kuukausia.
Talvi on tulossa.
Päivät lyhenevät.
Ravinto on loppumassa.
Huonoja uutisia nuorelle ryhävalaalle.
Se saapui Etelämantereelle emonsa kanssa,
mutta nyt se on ihan yksin suuressa valtameressä.
Ja pian sen on lähdettävä -
yhdelle pisimmistä vaelluksista, mitä nisäkkäät tekevät.
Se ui 120 kilometriä päivässä päästäkseen pohjoisempaan lämpimämpiin vesiin.
Miten navigoida ilman maamerkkejä lähes 5000 kilometrin matka meressä,
jossa vahvat virtaukset voivat puskea sen pois kurssiltaan?
Pysyäkseen reitillä se käyttää mysteeristä planetaarista ilmiötä.
Kun auringon varautuneet hiukkaset osuvat Maan ilmakehään -
ne värjäävät eteläisen taivaan.
Tähän taivaalliseen näytökseen liittyy jotain, mitä silmä ei näe.
Aurora Australis eli eteläntuli paljastaa Maan magneettikentän.
Näkymätön voima, jonka valaat voivat tutkijoiden mukaan aistia -
aivojensa magneettisilla partikkeleilla.
Tämä sisäinen kompassi pitää ryhävalaat reitillä -
yhden asteen tarkkuudella.
Mutta avomerellä sen syömiä kaloja ja äyriäisiä on vaikea löytää.
Siitä on viikkoja, kun se viimeksi söi.
Sitten se kuulee jotain.
Käyttämällä ruumistaan kuin jättimikrofonina -
äänten värähdykset syöksyvät sen luuston läpi -
suoraan sen päähän.
Ne ovat muiden valaiden tervetuloa-huutoja satojen kilometrien päästä.
Se jatkaa kohti voimistuvia ääniä.
Lopulta viisi viikkoa Etelämantereelta lähtemisen jälkeen -
se liittyy satojen muiden valaiden joukkoon suurelle aterialle.
Yksi maailman suurimmista ryhävalaiden kokoontumisista.
Niitä on satoja.
Tämä vuosittainen kokoontuminen on vasta hiljattain huomattu.
Viisi kilometriä Afrikan rannikolta vahvat virtaukset saavat -
ravinnon kumpuamaan ja elämän roihuamaan.
Yhdellä suullisella se nielaisee tuhansia kaloja ja katkarapuja.
150 000 kaloria.
Se vastaa 600 suklaapatukkaa.
Kun se on täynnä, sen täytyy jättää ystävänsä -
ja jatkaa matkaa yksin -
saattaakseen uskomattoman matkansa kohti pohjoista päätökseen.
On eläimiä, jotka pystyvät matkustamaan maapallon halki,
mutta kaikista olennoista urhein on se, josta sitä vähiten uskoisi.
Britannian maaseutu -
on vastasyntyneen steatoda grossa -hämähäkin koti.
Se ei ole nuppineulanpäätä suurempi.
Sillä on noin 200 sisarusta.
Ja sen sisaruksilla on joitain ällöttäviä pöytätapoja.
Nämä nuoret hämähäkit ovat kannibaaleja.
Tämä on sellainen perheateria, jolle ei halua osallistua.
Paras paeta mahdollisimman kauas mahdollisimman nopeasti.
Ongelmana on, että sen sisaruksilla on sama suunnitelma.
Ja se tuli juuri tiensä päähän.
Mutta puhuttaessa mahtavista paoista, tällä hämähäkillä on suurenmoinen taito.
Se erittää negatiivisesti varautunutta seittiä -
positiivisesti varautuneeseen ilmakehään.
Vastavoimat vaikuttavat -
ja vetävät sitä ylös,
ylemmäs -
ja kauas pois.
Tähdäten korkealle -
ratsastaen tuulessa -
jopa kruisaillen suihkuvirtauksilla -
se voi matkustaa tuhansia kilometrejä.
Lentelemällä ne ovat asuttaneet maailman joka kolkan.
Koska se on tuulen armoilla,
se ei voi itse päättää, minne laskeutuu.
Koska se painaa vähemmän kuin hiekanjyvä, se ei riko veden pintakalvoa.
Se vain käyttää lisää maagista seittiään -
ja surffailee turvaan.
Uusi paikka, jota se voi kutsua kodiksi.
Erään eläimen matkassa on kyse ajoituksesta.
Se odottaa, että planeetat ovat linjassa,
jotta se voi vaihtaa yhdestä maailmasta -
toiseen.
Lähes metrin mittainen epolettihai -
ei ehkä vaikuta kovin seikkailunhaluiselle.
Se harvoin lähtee kauas riutta-alueeltaan.
Mutta joinain erityisinä öinä,
taivaankappaleet mullistavat sen maailman.
Täydenkuun aikaan -
Vuorovesi-ilmiö vetää miljardeja litroja vettä pois riutalta -
jättäen eliöt laskuveden lammikoiden sokkeloon.
Tai pahempaa.
Kuivalle maalle joutuessaan kalat tukehtuvat nopeasti.
Paitsi, jos kyseessä on superkala.
Kävelevä hai.
Ja se ei vain pelasta nahkaansa.
Se myös saalistaa.
Se suuntaa kohti lammikoita,
jotka ovat täynnä ansassa olevaa saalista.
Pakottaen vesisuihkun sen kiduksista -
se imaisee loukkuun jääneet uhrinsa.
Mutta se kilpailee aikaa vastaan.
Happitasot laskevat nopeasti lammikoissa.
Pian sillä ei ole enää energiaa.
Nousuveteen on vielä tunti ja se on lähellä kuolemaa.
Mutta nämä ääriolosuhteet laukaisevat hämmästyttävän fysiologisen reaktion.
Se hidastaa hengitystään,
laskee sykettään -
ja jopa "sammuttaa" osan aivoistaan.
Se vaipuu itseaiheutettuun koomaan.
Viimeinen henkäys ja se voi selvitä tunnin.
Sen jälkeen aika on lopussa.
Lopulta vesi nousee taas -
ja upottaa sen happirikkaaseen veteen.
Ihmeellinen henkiin herääminen.
Kenties kaikkein mahdottomimmat matkat -
tekevät ne, jotka eivät voi edes liikkua.
Kasvien leviämisen salaisuus -
on siemenissä.
Kaikki ainesosat uuteen elämään ovat pakattuna ja valmiina lähtöön.
Jotkut ovat kehittäneet räjähdysmekanismin -
toiset valjastavat tuulen avukseen.
Mutta yksi ovela kasvi laittaa jonkun toisen tekemään työt.
Lantakuoriaisnaaras Afrikan tasangoilla.
On vain yksi asia, mikä saa sen kulkemaan pitkiä matkoja:
antiloopin ulosteen ihana tuoksu.
Täydellistä ravintoa sen toukille.
Tuntosarviensa avulla -
se valitsee mehukkaimman palan.
Se haisee siltä,
se näyttää siltä -
ja jopa pyörii kuin se.
Mutta tämä kakka on huijari.
Se vaikuttaa niin vakuuttavasti ehdalle tavaralle,
että se on valmis taistelemaan siitä.
Voitokkaana se lähtee piilottamaan palkintoaan kilpailijoilta.
Mutta sitä on huijattu.
Se luulee piilottavansa sen,
mutta oikeasti se istuttaa sen.
Kuoriainen on vain väline -
viekkaan jättiruo'on seikkailussa.
Eräs eläinmatkaaja lähtee elämänsä matkalle -
vain palatakseen lähtöpisteeseen.
Tämä nymfi on oleillut unkarilaisessa joenuomassa.
Viimeiset kolme vuotta se on kasvattanut voimiaan -
uskomatonta matkaa varten.
Kun veden lämpötila on juuri oikea,
se jättää yhden maailman -
päästäkseen toiseen.
Se on taianomainen muodonmuutos.
Päivänkorento syntyy.
Eikä vain yksi.
Niitä nousee tuhansittain joka minuutti.
Vaikka monet päätyvät saalistajien suuhun,
suuri määrä tuo turvaa.
Mutta niiden määrä kääntyy kohta sen haasteeksi.
Kosiskelevat koiraat piirittävät naaraan.
8000 hedelmöittyneen munan painaessa sen täytyy munia pian.
Tämä on paras paikka sen jälkeläisille kasvaa.
Mutta jos se munii tähän,
virtaus kuljettaisi munat pois.
Sen täytyy päästä edemmäs yläjuoksulle.
Sillä on kyky havaita joen pinnasta heijastuva polarisoitunut valo.
Hohtava polku johdattaa sen viimeiseen päämäärään.
Vain muutamassa tunnissa se kulkee lähes 10 kilometriä.
Lähellä kuolemaa se saapuu samalle jokiosuudelle, mistä sen elämä alkoi.
Täydellinen paikka munia, jotta munat voivat kulkea alavirtaan -
ja kuoriutua juuri samassa paikassa, missä sekin kasvoi.
Kun sen elämä päättyy, toisten elämä alkaa.
Nyt sen jälkeläiset aloittavat oman matkansa,
joka päättyy taas sinne, mistä se alkoikin.
Joskus uudelle matkalle lähtiessä ensimmäinen askel -
on kaikista pelottavin.
Yritettyään päästä vapaaksi 20 tunnin ajan -
kiislan poikasen ensimmäinen näkymä on tämä.
Kolmensadan metrin korkeudessa.
Aivan kuin kurkkaisi alas Empire State Buildingista.
Mutta miksi se syntyy niin vaarallisessa paikassa?
Nämä islantilaiset jyrkänteet ovat useimpien saalistajien ulottumattomissa.
Turvapaikka, jossa kasvaa.
Mutta vain kolmen viikon jälkeen, on aika lähteä pesästä.
Ja poikanen tekee päätöksen, jossa on kyse elämästä ja kuolemasta.
Sen side vanhempiinsa on jo vahva.
Side alkoi muodostua jo paljon ennen sen kuoriutumista.
Vastaamalla poikasen ensimmäisiin vaimeisiin ääniin -
vanhemmat puhuivat sille, kun se oli vielä munassa.
Nämä aikaiset keskustelut -
varmistivat, että vastasyntynyt luottaa vanhempiinsa.
Vanhemmat ahkeroivat ruokkiakseen poikastaan,
jotta se olisi valmis tulevaan matkaan.
Mutta viikkojen vieriessä sen kasvavaa nälkää on yhä vaikeampi tyydyttää.
Ja nyt tämä kalliokoti, joka suojeli sitä -
on löydetty -
korppien toimesta.
Saalistajat tappavat jopa 70 prosenttia poikasista -
ja vanhemmat ovat lähes puolustuskyvyttömiä uhkaa vastaan.
Tällä kertaa poikasta onnistaa.
Mutta sen täytyy lähteä ennen kuin korpit palaavat.
Ongelmana on,
että ilman aikuisen höyhenpeitettä se ei voi lentää.
Isä kannustaa sitä hyppäämään.
Yli sadan kerroksen pituinen pystysuora pudotus.
Luottaen isäänsä poikanen hyppää.
Poikasen räpyttely vaikuttaa turhalle.
Mutta se riittää hidastamaan sen vauhtia -
ja ohjaamaan sen pois teräviltä kiviltä.
Untuvapeite pehmentää sen laskeutumista.
Tämä mahdottomalta vaikuttava matka on sille elintärkeä.
Meressä isä voi johdattaa sen etsimään ravintoa.
Sillä on edessään vielä monia haasteita,
mutta ällistyttävällä urheudella, se voi selvitä niistä.
Kun eläimet voivat käyttää uskomattomia aistejaan -
ja yliluonnollisia taitojaan -
kulkeakseen maapallon halki -
ja jopa maailmasta toiseen -
pariutuakseen,
löytääkseen suojaa ja ravintoa -
niistä tulee pysäyttämättömiä.
jos uskot tietäväsi kaiken luonnosta,
saatat erehtyä.
Tekstitys: Niina Kinnunen