Lépj be egy észlelésen túli világba!
Egy elképesztő állatokkal teli világba,
melyek rejtett képességekkel és kifinomult érzékszervekkel bírnak.
Ha azt hiszed, ismered a természetet…
gondold újra!
TERMÉSZET/FELETTI
Az extremitások túléléséhez…
ki kell tolnunk határainkat.
BENEDICT CUMBERBATCH NARRÁLÁSÁBAN
Az olasz Alpokban…
van egy gát…
amely olyan magas, akár a Golden Gate híd.
Rejtett kincset őriz…
sót.
Aláhullik a gát faláról.
Olyan ritkaságnak számít, hogy a kőszáli kecske mindent megtesz, hogy elérje.
A majdnem függőleges falak megmászása elképesztő mászási technikát igényel.
Annyira könnyedén veszik az akadályt, mintha csak egy parkban sétálgatnának.
De képzeljük el, milyen ez egy csöppségnek…
aki először…
próbálja meghódítani a gát tetejét.
Nincs más választása, követnie kell édesanyját.
Egy zuhanás a biztos halált jelentené.
De lépésről lépésre tudatosodik benne, hogy fantasztikus érzéke van hozzá.
Minél magasabbra ér, annál meredekebb a terep.
Túlélése most veleszületett szupererején múlik.
Puha és ruganyos talpa a legkisebb kiszögellésekhez is hozzáidomul…
kemény patája pedig rájuk kulcsolódik.
Tartja az egyensúlyát…
bár végig borotvaélen lépeget.
Fárasztó túra egy ilyen apróságnak.
Anyja ezt még épp időben észreveszi.
Esélyt ad neki a feltöltődésre.
Egy ötperces szundira.
Negyvenöt méter magasan…
végre eléri célját.
A beton 20%-a só,
amit a gáton átszivárgó víz a felszínre hoz.
Talán nem tűnik soknak, de ez a mennyiség mégis elengedhetetlen
az apróság megerősödéséhez.
Az izmai és az idegei kellően megerősödtek,
és ezzel véget is ért eposzi felemelkedése.
A halállal dacoló küldetések számos állat életének meghatározó részei…
melyeket csak mostanában kezdtünk el felfedezni teljes pompájukban.
ELKÉPESZTŐ UTAZÁSOK
Északnyugat-Brazília dűnéi.
Los Angelesnél is nagyobb kiterjedésű terület…
melyet a szenvtelen egyenlítői napsugarak perzselnek fel.
Sokan, akik megpróbálkoznak az átkeléssel, elbuknak.
Pedig vannak kínálkozó lehetőségek, csak észre kell venni őket.
Öt étlen és szomjan töltött passzív hónap után…
ez a brazil ékszerteknős, mely jellemzően a vízben él, a felszínre emelkedik.
Valami felébresztette.
Éles szaglásával kiszúrta, hogy változás állt be a páratartalomban.
A víz elengedhetetlen a túléléséhez.
De hogy elérje a vizet, véghez kell vinnie a lehetetlent.
Át kell vágnia a napszítta homokpusztaságon.
Minden pillanat vízveszteséggel jár…
a szélirány változásával pedig a víz illata is odavész.
Merre tovább?
Ebben az ellenséges közegben hamar ki fog száradni.
De a halálos napsugarak egyben jelzőfényként is funkcionálnak a számára.
A napot iránytűnek használva folytatja útját.
Már majdnem ott van… És pont jókor érkezik.
Mikor elered az eső,
varázslatos átalakulás veszi kezdetét.
A víz általában gyorsan felszívódik a homokszemcsék közt…
de itt az itteni sivatag alatt húzódó kőréteg elállja a víz útját,
így 1000 meg 1000 medence képződik.
Még egy utolsó akadály.
Már csak lefelé kell menni.
Most pedig azt csinálja, amihez a legjobban ért.
Egy kristálytiszta oázis.
Az ideiglenes medencékben élelmet…
és még párt is lehet találni…
még mielőtt eltűnik a víz, és visszatér a kietlen sivatag.
Bolygónkon rengeteg hihetetlen utazás megy végbe…
melyek felett szemet hunyunk.
London városa.
Egy zavaros, ember által kreált labirintus.
De a város falai mögött…
állatok rejtőznek,
melyek megtanultak navigálni ebben a betondzsungelben.
Ez a földi poszméh hamarosan uralkodói megbízatásra indul…
hogy élelmet leljen a királynő lárváinak, ezzel biztosítva a kolónia jövőjét.
Könnyű azt mondani.
A város komplex betonhálózatában nehéz a navigálás…
de nem neki.
Hősnőnk képben van, akár egy londoni taxis.
A város jellegzetességeit ismerve mentális térképe van az utcákról.
Habár Londonban mindig minden változik.
Egy közlekedési malőrnél azért több kell a méh megállításához.
Naponta 12 kilométert tesz meg nektár után kutatva.
Ez az egyik kedvenc gyűjtőhelye:
egy a hárommillió kert közül, melyek a város negyedét teszik ki.
Valóságos svédasztal!
A szemében található több ezer lencsével azonosítja a nektárdús virágok
színét és alakját.
Az ultraibolyára érzékeny látása pedig titkos mintázatokat fed el a szirmokban.
De egy méh már megelőzte.
Ezért, hogy érintetlen területeken lakmározhasson, beveti szupererejét.
Amíg repülés közben a méhek pozitív töltésre tesznek szert az atmoszférából…
addig a virágoknak negatív a töltöttsége.
Így mikor a pozitív méh találkozik a negatív virággal,
az átírja az elektromos mezőt.
A méh lábán lévő szőröcskék észlelik ezeket a változásokat…
ezzel biztosítva a sikerét.
Útja azonban még csak most kezdődött.
Okkal hívják munkásméhnek.
Naponta 5000 virágot látogat meg.
Aztán, minden kanyarra emlékezve, saját súlyának megfelelő pollent
és nektárt magával cipelve, megtér otthonába.
Fenséges szállítmány a királynőnek és a kolóniának is.
Míg bizonyos állatok bejáratott útvonalakon haladnak keresztül naponta…
addig más fajok képviselői hónapokig tartó
odüsszeiákra vállalkoznak.
Közeleg a tél.
Rövidülnek a napok.
Fogytán az élelem.
Ezek rossz hírek egy fiatal hosszúszárnyú bálna számára.
Édesanyjával érkezett az Antarktiszra…
de most egyedül maradt a végtelen óceánban.
Hamarosan az emlősvilág leghosszabb utazására indul.
Százharminc kilométert tesz majd meg naponta a messzi észak meleg vizéig.
De hogy vágjon át 5000 kilométernyi egybefüggő óceánon úgy,
hogy az erős áramlatok könnyen eltéríthetik útjáról?
Hogy ne tévesszen célt, egy misztikus planetáris eszközzé változik.
Ahogy a nap töltöttséggel bíró részecskéi az atmoszférába csapódnak,
megvilágítják a déli égboltot.
Ám jóval több ez szimpla látványosságnál.
A sarki fény felfedi a Föld rejtett mágneses mezejét,
melyet a tudósok szerint a bálnák képesek észlelni,
hála az agyukban lévő mágneses részecskéknek.
Ez a belső iránytű a megfelelő irányban
tartja a hosszúszárnyút.
De egyben az óceán olyan részeire is vezeti, ahol nehéz táplálékra lelnie.
Hetek teltek el utolsó étkezése óta.
Ám hirtelen… meghall valamit.
Testét óriási mikrofonként használva
a hangrezgések végigszáguldanak csontvázán,
egyenesen a fejéig.
Több száz kilométerre lévő bálnák üdvözlése az.
Megindul feléjük.
Végül öt héttel az Antarktisz elhagyása után
becsatlakozik egy bálnacsapat bődületes lakomájába.
A bolygó egyik legnagyobb hosszúszárnyú találkozója ez.
Több száz van belőlük.
Ezt az évenkénti találkozót csak nemrég fedezték fel a tudósok.
Öt kilométerre Afrika partjaitól az erős áramlatok
összehordják számukra a környék teljes élővilágát.
Hősünk tátott szájába halak és rákok garmadája áramlik be.
Százötvenezer kalória.
Hatszáz csokiszeletnek megfelelő mennyiség.
Miután belakott, elhagyja barátait,
és egyedül folytatja északnak tartó eposzi útját.
Vannak állatok, melyek képesek átszelni bolygónkat,
és az egyik legelszántabb egy olyan faj tagja, amire egyáltalán nem számítanánk.
A brit vidék otthont ad…
egy bébi faggyúpóknak…
ami apróbb egy tűfejnél is.
Nagyjából 200 testvére van…
meglehetősen érdekes étkezési szokásokkal.
Ezek a pókocskák ugyanis kannibálok.
Erről a családi vacsiról érthető módon gyorsan ellóg hősnőnk.
Olyan sebesen távozik, ahogy csak tud.
A probléma, hogy testvérei is hasonlóan gondolkodnak.
Nincs menekülési útvonala.
Ám ha szökésről van szó, a pókocskának elképesztő menekülési technikája van.
Negatív töltöttségű fonalat lövell ki
a pozitív töltöttségű atmoszféra irányába.
Az ellentétek vonzzák egymást…
így a pók nagyon…
nagyon…
magasba emelkedik.
Olyan magasan van,
hogy a szél szárnyán
még egy futóáramlatot is meglovagol…
ami több ezer kilométerre is elrepítheti.
Ezzel a módszerrel a pókfajta a Föld minden szegletét meghódította.
Mivel a szél könyörületére bízza magát, nincs irányítása a landolás helye felett.
Tekintve, hogy könnyebb egy homokszemnél, a víztükör meg sem rebben érkezésekor.
Még egyszer kilövi mágikus hálóját…
és a biztonságba sárkánydeszkázik.
Új otthonra lelt.
Bizonyos állatok utazása az időzítéstől függ:
a megfelelő pillanatra várnak,
hogy egyik világból…
a másikba ugorhassanak.
A majdnem egyméteres szemfoltos bambuszcápa…
első látásra talán nem tűnik kalandornak…
hisz alig vándorol el az ismerős zátonyoktól.
Azonban különleges éjszakákon…
földöntúli jelenségek a feje tetejére állítják világát.
Teliholdkor az apály több millió liter vizet húz magával…
ami úgynevezett árapály medencék labirintusába kényszeríti az élőlényeket.
Vagy még rosszabba.
Víz nélkül egy hal megfullad.
Kivéve akkor, ha egy szuperhalról beszélünk.
Egy sétáló cápáról.
Nemcsak az irháját menti…
hanem vadászik is közben.
Olyan területre tart…
amely tele van csapdába esett prédákkal.
Vizet szorít ki izmos kopoltyúi közül, így valósággal kilövell áldozatai felé.
De versenyeznie kell az idővel.
A medence oxigéntartalma rohamosan csökken.
Hamarosan kifut az energiából.
Egy óra van a dagályig, de ő már a halálán van.
Ám ezek az extrém körülmények elképesztő fiziológiai válaszreakciót eredményeznek.
Lelassítja a légzését
és a szívverését…
sőt még agya egy részét is lekapcsolja.
Önmaga generálta kómába esik.
Egy utolsó lélegzetvétellel kihúzza még egy óráig…
de azután végképp lejár az ideje.
Szerencsére a dagály pontosan érkezik…
oxigéndús vízzel ellátva őt.
Egy csodával határos feltámadás.
A legelképesztőbb utazásokat azok teszik meg, akik mozdulni is képtelenek.
A növények terjeszkedése…
a magvakon keresztül történik.
Az új élet összes hozzávalója
egy kompakt csomagolásban.
Vannak, amelyek robbanással…
és vannak, melyek a szél útján terjednek.
És van egy ravasz növény, mely mással végezteti el a piszkos munkát.
Íme egy ganajtúró bogár Afrika síkságain.
Csak egy dolog van, ami erőfeszítések meghozatalára bírja:
az antilopürülék édes illata.
Fantasztikus csemege kicsinyeinek.
Antennái segítségével…
kiválasztja a legízesebb kupacot.
Jó az íze…
jó az illata…
és még jól is görgethető!
De egy imposztor kakival van dolgunk…
ami annyira jól játssza a szerepét, hogy a ganajtúró meg is verekszik érte.
A viadalt megnyerve elrejti a zsákmányt a riválisai elől.
Mindezek ellenére átverték.
Csak azt hiszi, hogy elrejti,
pedig valójában elülteti.
Azaz a ganajtúró nem több
az óriás olasznád kiszállítójánál.
Létezik egy állat, ami azért kerekedik fel élete nagy útjára,
hogy ugyanoda jusson vissza, ahonnan elindult.
Ez a lárva egy magyarországi folyómederben úszkál.
Az elmúlt három évet azzal töltötte, hogy erőt gyűjtsön
elképesztő utazásához.
Mikor a víz megfelelő hőmérsékletűvé válik…
elhagyja ezt a világot
egy másikért.
Varázslatos transzformáción megy át.
Tiszavirág lesz belőle.
És nemcsak belőle…
de percenként több ezer másik példányból is.
Bár sokukkal végeznek a ragadozók…
számbéli fölényük megvédi őket.
Hamarosan azonban ez a fölény lesz hősnőnk legnagyobb ellensége is.
Hím udvarlók garmadája próbálja őt lefegyverezni.
Hamarosan le kell raknia 8000 megtermékenyített tojását.
Ez a legalkalmasabb hely utódjai növekedéséhez,
de ha most rakná le őket, az áramlat elragadná azokat.
Ezért a folyó felsőbb szakaszán kell helyet keresnie.
Polarizált látása megszűri a folyófelszínen visszaverődő fényt.
Ragyogó útszakasz jelöli célállomását.
Alig néhány óra alatt majdnem tíz kilométert tesz meg.
Élete végén ugyanoda jut, ahol anno megkezdte földi pályafutását.
Itt rakja le tojásait, hogy azok lefelé úszhassanak,
és utódjai ugyanott keljenek ki, ahol ő is felnőtt.
Ahogy az ő élete véget ér, egy másik elkezdődik.
Leszármazottjai útnak indulnak,
oda, ahol anno számára is minden elkezdődött.
Mikor egy nagy utazásra készülünk, gyakran az első lépés
egyben a legrémisztőbb is.
Húsz óra szabadulásért folytatott küzdelem után…
ez tárul először a lummafióka szeme elé…
Háromszázméteres, tátongó mélység.
Mintha az Empire State Building csúcsáról kéne lekukucskálnia.
De miért kellett ilyen veszélyes helyre születnie?
Ez az izlandi szikla megközelíthetetlen a legtöbb ragadozó számára.
Egy biztonságos kis mennyország.
Ám alig három hét múlva el kell hagynia a fészket,
és meg kell hoznia egy döntést, amin az élete múlhat.
Szüleivel már most is szoros a kapcsolata…
ami már azelőtt alakulni kezdett, mielőtt kikelt volna.
Első gyenge jelzéseire válaszolva
szülei már akkor beszélni kezdtek hozzá, mikor a tojás lakója volt.
Ezek a korai beszélgetések
idejekorán biztosították az újszülöttet, hogy megbízhat anyuban és apuban.
Szülei fáradhatatlanul etetik, hogy felkészítsék a nagy útra.
De ahogy múlnak a hetek, egyre nehezebb kielégíteni étvágyát.
És most az eddig menedékként szolgáló sziklatetőt
hollók…
fedezték fel.
Ezek a fenevadak a lummafiókák 70%-ával végeznek,
mivel a szülők képtelenek megvédeni csemetéiket.
Ezúttal a fiókának szerencséje van…
de útra kell kelnie, mielőtt a holló visszatérne.
A probléma, hogy felnőtt tollazat nélkül nem tud repülni.
Apja ugrásra bátorítja.
Százemeletnyi zuhanással kell szembenéznie…
de apjában maximálisan megbízva végül rászánja magát.
Szárnycsapásai eredménytelennek tűnnek…
de arra elegendőek, hogy lelassítsák,
és hogy eltérítsék a gyilkos szikláktól.
Pelyhes tollai enyhítik a becsapódást.
Ez a látszólag lehetetlen küldetés elengedhetetlen volt életben maradásához.
A tengeren apja ételhez vezetheti.
Számos kihívás vár rá…
de párját ritkító bátorságával le fogja őket küzdeni.
Mikor az állatok elképesztő képességeikhez…
és szuperképességeikhez folyamodnak…
képesek átkelni a bolygón…
meghódítani más világokat…
párt…
biztonságot és élelmet találni.
Mindezzel pedig megállíthatatlanná válnak.
Ha azt hiszed, ismered a természetet…
gondold újra!
A feliratot fordította: Nagy Borús Levente