НЮ ЙОРК
Казвам се Гала Скот.
Не ходя нито с мафиот, нито с изпечен мошеник.
До вчера животът ми беше перфектен. Поне така си мислех.
Да, имаше за какво да се внимава, например мъжът ми.
Ако той не беше такъв кретен,
сега щях да празнувам, вместо да лепя пари по себе си.
ДВА ДНИ ПО-РАНО
Тази рокля е ужасна.
- Мислех, че вече си избрала. - Поръчах, дойде това.
Не ми стига кризата на средната възраст, ами и изкуствена кожа.
Това ли наричаш криза на средната възраст? Чакай да ти увиснат гърдите.
Добре.
Как е Кейт?
Добре е. Откакто е в пансиона, се чуваме по-рядко.
Но ме подкрепя, даже това е нейна идея.
Твоето дете поне ти говори.
Моето ме блокира. Прекалявала съм с емоджитата.
Не е лъжа.
- Наистина ли няма да дойдеш довечера? - С този си пишем вече месец.
Довечера ще се срещнем. Представям ти Роберто.
- Пише Роналдо. - Добре де.
Ще пробвам тези.
Майка й е брала грозде в Напа, а днес тя открива свой магазин за вино.
- На пети човек го казваш. - Много съм горда.
- Хайде. - Взе моята чаша.
Всичко е готово. От фирмата за кетъринг потвърдиха за 19 ч.
- И гостите потвърдиха. - Добре.
- Взех ти зеления костюм от химическото. - Благодаря.
- И най-после си избрах рокля! - Страхотно.
- Колко струваше? - Не знам, купих три.
Не е ли прекалено за една вечер?
Едната е за благотворителното събитие другата седмица.
- Добре. - Хазяинът искаше да му звъннем.
- Чухме се. - Така ли? Добре.
Има и имейл от фирмата за осветление. Не им ли дадохме капаро?
- Погрижил съм се. - Добре.
Радвам се, че успя да се върнеш навреме.
Ще е перфектно, защото ти си перфектна.
Ти си любимият ми бизнесмен.
Само изчислих това-онова. Ти свърши всичко останало.
Вярно е.
Не, забравих нещо в офиса. Трябва да се върна.
- Сега ли? - Съжалявам.
- Да се видим направо там към 20:15 ч.? - Не, скъпи.
- Трябва да се приготвим. - Ще бъда там в 20:15 ч.
Обещавам.
Добре.
МАГАЗИН ЗА ОТБРАНИ ВИНА
Харесва ли ти? Но честно.
Толкова е хубаво, че хем ми се плаче, хем ми се пие.
Само с това се занимавам, откакто Кейт е в пансиона, дано потръгне.
Скъпа, никой не знае за виното повече от теб.
Не мисли за журналистите. Напий ги, отзивите ще са положителни.
Добре.
- Къде ли е Фред? Вече трябваше да е тук. - Сигурно пътува насам.
Ще проверя, ти пий.
Съпругът ти май закъснява, а?
Нормално за Ню Йорк.
Познаваме ли се? Приятели на Фред ли сте?
Имаме среща, за да ни се издължи. Не ти ли каза?
А, кетърингът! Извинявайте, мислех, че ви е платил.
Ще ви напиша чек. Колко ви дължа?
Петнайсет милиона.
- Шегувате се, нали? - За пари - никога.
Фред взе заем от шефа ни.
Сигурно е инвестирал тук, което значи, че сме партньори.
- Страхотно местенце. - Магазинът далеч не струва 15 милиона.
Да, за какво ли ги е похарчил?
Както виждаш, Фред го няма.
Не знам за какво говорите и ще извикам охраната.
Недей.
Имаш 24 часа, ако не се издължиш,
ще посетим дъщеря ти в Роуд Айланд, а после майка ти в старческия дом.
И няма да ги видиш повече. Прецени си.
Фред?
Фред, слава богу! Двама мъже дойдоха в магазина
и заявиха, че им дължиш 15 милиона, доста тъпа шега.
Не е шега.
- Къде с този куфар? Какво става? - Сега нямам време за обяснения.
Как така нямаш? Кажи какво става!
Ако не се махна веднага, с мен е свършено.
- Не може просто да заминеш. - Налага се.
- Обещай да решиш проблема. - Ще го реша.
Всичко ще е наред. Спокойно.
С мен не си в безопасност. Вземи Кейт и майка ти и се махнете.
- Напуснете щата, аз ще ви открия. - Фред?
Фред!
Добро утро, искам да изтегля пари.
Съжалявам, г-жо Скот. Сметките и картите ви са запорирани.
Беше подарък за годишнината. За мен е безценна.
Може, но е фалшива.
- Моля? - Мога да ви дам 50 хиляди за онези.
И още пет хиляди за пръстена.
Кейт е, не мога да вдигна, ще ви звънна после. Чао!
Миличка, мама е. Идвам да те взема.
Ще пътешестваме по женски. До скоро.
Боже!
"КАЛМ ЛЕЙК"
- Имаш ли трамадол? Диазепам? - Не.
Намери, търсенето е голямо.
- Всички питат. - Имам ксанакс.
Така кажи! Имаме сделка, ето.
- Мамо, какво става? - С един приятел обсъждаме испанския.
- Нали? Чао. - Чао.
- Преподавам и испански. - Хапчета ли продаваш?
Не правя нищо нередно. Разведрявам горките хора, нали ги виждаш?
После ще говорим. Тръгвай!
- Ти защо си тук? Да не е неделя? - Не, по телефона ти обясних.
- Казах ти, че идвам. Не помниш ли? - Смътно.
Нищо де. Ще те водя на пътешествие!
- Супер! - Да ти съберем багажа.
Багажа? Къде каза, че отиваме?
Ще пътешестваме по женски. Все се оплакваш, че тук е като в затвор.
Ако идва и мъжа ти, не искам.
Тези снимки за какво са ти?
Да си припомням какво гадже бях. Майка ти беше хубавицата на Ла Муга.
- Ла Муга е малко градче, нали? - Много е красиво.
- Но леко затънтено? - Екстра си е.
КЪЩА "ЧАТАР"
- Тази къща в Испания е твоя, нали? - Моя и на сестра ми.
- Значи отиваме там. - В Ла Муга?
Все разказваш за градчето, за татко - явно ти се връща.
Така ли съм казала?
Да, забравила си.
Ще е страхотно да се докоснем до корените си.
Така ли?
- За няколко дни, моля те. - Не харесвам самолети.
Страх ме е, че падат.
Ако искаш да се кача на самолет, трябва да ме напиеш.
Нямаме време за това.
На 14 г. ти бях забранила да пушиш, но намери начин.
- Не мисли, че не знам. - Едно питие, не повече.
- Три и един шот. - Две и един шот.
- Става. - Хайде, нямаме време.
- Защо сме тук? - Казах ти, това е училището на Кейт.
Кейт!
Майка ти.
- Мамо? - Кейт, здрасти!
АКАДЕМИЯ "УОЛДЪН ПОНД"
- Здравейте, г-жо Скот! - Маги, радвам се да те видя!
- Не си убедителна. - Млъквай.
- Не ме харесва. - Глупости, харесва те.
- До довечера, нали? - Да.
- Не се ли радваш, че дъщеря ти има гадже? - Радвам се, само да не беше Маги.
- Какво правиш тук? - Не чу ли съобщението?
- Мамо, престани. - Ще пътешестваме по женски.
Не гледай мен.
Какво става?
Баба ти ще ни покаже къде е израснала.
Иска да заведе дъщеря си и любимата си внучка.
Тя няма други внучки. Не може ли друг път?
- Не. - Защо?
Болна е. Деменцията й се влошава.
- Не виждам промяна. - Докторът каза, че е по-зле.
- Колко по-зле? - Ако не идем сега...
Може да няма друг път. Това е предсмъртното й желание.
Отиваме у майка ми в Испания. Сто пъти ти звънях. Дай знак, че си добре.
Насам, госпожо.
ЛЕТИЩНА ПРОВЕРКА БОСТЪН
- Минете. - Добре.
- Насам. - Хайде.
Минете.
Минавайте.
БОСТЪН - ИСПАНИЯ
- Искаш ли възглавница? - Не.
А още едно одеяло? Само кажи.
Благодаря, миличка. Добре съм.
Кажи, ако ти трябва нещо. Много те обичам, нали знаеш?
- Да. - Добре.
- Дъщеря ти се държи странно. - Поспи малко, мамо.
Щях, но само ме проверява. Напряга ме.
- Какво ви става и на двете? - Нищо, вълнуваме се за пътуването.
Сигурно.
Тъкмо навреме. Много мило.
- Още ли? - Остави я.
Едно питие, чудо голямо. Не искаш ли да е щастлива?
Благодаря.
Гала, вие с Кейт сте най-важни за мен.
Кога съм те разочаровал? Обещах да си щастлива и ще се погрижа.
Уважаеми пътници, добре дошли в Барселона.
Надяваме се, че сте пътували добре. Приятен ден.
- Телефонът ми не работи. - Ще минеш и без него.
Вземете нещо за ядене, аз ще наема кола.
Идеално, много съм жадна.
- Казах за ядене, не уиски! - Стига де, няма да шофирам аз.
Хайде, миличка.
Подпишете тук, тук и тук. Дайте кредитна карта за депозита и готово.
- Карта? - Да.
- Кредитна карта. - Добре.
Благодаря.
Не става. Имате ли друга?
Разбира се.
Не, нито една не работи.
Мога да платя в брой.
Съжалявам, нямаме право да приемаме пари в брой.
Добре.
- Виж, Мануел, нали? - Да, така се казвам.
Ману.
Ти много добър.
Мил. И хубав.
Сигурна, че работи много, но твой шеф не плаща добре.
Съжалявам, не.
Извинявайте! Ще ви се стори странно, но...
Така. А, ясно.
- Сериозно ли? - Качвайте се.
Хайде.
Що за кола под наем? Те трябва да ни плащат.
- Извинете! - Караш много зле!
Тази е с ръчни скорости. Свикнала съм на автоматик.
ДОБРЕ ДОШЛИ В ЖИРОНА
- С кого говориш? - Пиша на татко, за да знае къде сме.
- Как, като нямаш роуминг? - Включих го на летището.
- Като пристрастена си. Той какво ти каза? - Телефонът му е изключен.
Ето, само ти висиш на телефона.
Пътуването е по женски. Казах без телефони - дай ми го.
Мамо, престани.
- Ти престани, дай ми го. - Откачи ли? Няма.
Дай си телефона. По-добре да е у мен.
- Стига, мамо. - За твое добро е.
- Дай ми го! - Няма!
- Мамо, ще го счупиш. - Дай ми го.
- Беше чисто нов! - Съжалявам, действах импулсивно.
- Спри, искам си телефона. - Няма да се връщаме.
Вече е счупен, ще ти купя нов.
Отиваме у баба ти и ще си изкараме супер.
Знаех, че е затънтено, но това е в пущинака.
Не е в пущинака. Може би, ако завием наляво...
Какво стърчите там?
- Мама не знае пътя до градчето ти, бабо. - Ла Муга? Там ли отиваме?
- Мамо, пак ли? Колко пъти да повторя? - Без мен.
- Нали идеята била нейна? - Така е.
Мамо, моля те. Нали много ти се идваше?
Искаше да ни покажеш къде си родена,
семейната къща, където сте живели с леля Мариона.
Бабо, помниш ли пътя?
Натам е.
Мамо, карам от един час и нищо.
- Сигурна ли си, че сме натам? - Да, не се тревожи.
- Само се лутаме. - Скъпа, мрънкането не помага.
- Очакваш да се радвам ли? - Да, благодаря ти.
- Обърни да си взема телефона. - Няма как, спри вече.
Лесно ти е на теб. Изхвърли ми живота.
Старите садят, младите берат.
Но къде са младите? Виждам само бабички.
- Ужасна си. - Не може само на телефона.
- Животът е извън него. - Всичко ми е в вътре.
Аз, баба ти и баща ти сме истинският ти живот.
Леко!
- Добре ли сте? - Аз да.
- Мамо, ти? - Горе-долу.
Спокойно. Добре.
Видя ли, че караш зле?
Луди ли сте бе? Защо не гледате пътя?
Какво правите?
- Да говоря ли с него? - Мамо, остави на мен.
- Не слизай от колата. - Че къде мога да ида?
Дръж се мило, че в този град...
- Ще направи скандал. - Отивам да й помогна.
Да, иди.
Погледни, съсипа гроздето!
И ремаркето ми е потрошено! Знаеш ли колко струва всичко това?
Извинявай, не беше нарочно.
- Ти си виновна, криволичеше. - Съжалявам, не те видях.
Как не ме видя? Карам трактор!
Защо го караш по шосето? Сам си си виновен.
- Мястото на трактора е в полята. - В полето.
- "Полята". - Изразът е "в полето".
- Не сме на урок по испански! - Само това ми липсваше - туристки.
- Не сме туристки, испанки сме. - Най-вече ти.
- Я върви в колата! - Не ми пука откъде сте.
- Ти не можеш да караш. - Следях пътя.
Колата е с ръчни скорости и трудно превключват.
Пробвай без токчета.
Какво значение има? Идеално си карам и с токчета.
Реколтата отиде на вятъра! Знаеш ли колко хора разчитат на нея?
- Ще трябва да платиш щетите. - Аз ли? Надявай се.
Останах без кола, а карам майка ми и дъщеря ми.
Не те блъснах нарочно. И не смятам да споря с теб, голям инат си.
Застраховката ти в теб ли е? Да подадем иск.
Разбира се, чакай да видя.
- Къде е баба ти? - Как къде? Тук е.
Джулия!
Що за разврат?
Празникът на града е! Нарочно ли се къпеш гола?
Нямам бански, но водата е страхотна. Влез и ти!
- Ако майка те види, ще си изпатиш! - Ти няма да й кажеш.
- Някой ще те види и ще тръгнат клюки. - Не ми пука!
Излез, всички идват насам! Джулия!
Няма да изляза!
- Невъзможна си! - А ти си скучна.
Дали ме видя?
Ура за Св. Викентий!
Мамо, какво правиш?
Мариона, не се излагай. Влязох да поплувам!
- Мамо, аз съм - Гала. - Идвай, водата е страхотна.
Много е приятно!
Кейт, помогни ми да я извадим.
- Стъпи там и я хвани. - Така.
Не, не!
- Не, не. - Какво става?
- Не се мокрете. - Защо по теб има пари?
Само не се мокрете!
Боже!
Добре.
- Наркотици ли пренасяш? - Дълга история.
Онзи ден арестуваха една по телевизията.
Не пренасям наркотици, мамо!
- Става нещо. - Знам, после ще ви обясня. Помогни ми!
Онзи с трактора не бива да ги вижда.
- Добре. - Дай си якето.
Боже! Отвори го и задръж.
Майко, забави ход и се дръж нормално.
Не питай.
Претърпяхме малък инцидент.
Боже! Мислех, че сте избягали.
Къде да го сложа?
Добре.
Хайде.
- Работи ли? - Какво?
Колата работи ли?
- Не. - Оставете я и извикайте репатрак.
- В града има монтьор. - Само да стигна до Ла Муга!
Там ли отивате?
- Да. - Казах ти, че не внимаваш.
Ла Муга е натам.
Нима? Сгрешила съм, от часовата разлика е. Благодаря, хубавецо.
Аз живея в Ла Муга. Ако искате...
Мога да ви закарам.
- Американки сте, нали? - Малко. Личи ли?
"Малко", да. Явно си гражданка.
- Нарича те снобка. - Разбрах.
Искаш ли ти да караш?
- Ако кара тя, слизам. - И аз.
От Ню Йорк сме, но живяхме в Мексико девет години.
- А майка ми е... - Няма нужда от родословно дърво.
Защо сте тук?
Семейно пътуване. Нали, мамо?
Градчето сигурно е все така скучно.
Има такъв момент, но съм сигурен, че идването ви ще раздвижи нещата.
Отиваме в къщата на майка ми. Ще ни закараш ли?
КЪЩА "ЧАТАР"
- Тази къща не е на майка ти. - В нея са родени майка ми и леля ми.
- Сега е моя. - Какво?
Купих я преди години. Какво съвпадение, а?
Не е възможно. Къщата е наша, там ще отседнем!
- Няма как да стане. - Защо? Къщата си е наша.
- Аз я купих и сега е моя. Ясно? - От кого я купи?
- От дъщерята на г-жа Кармен. - Мамо, да не си забравила да ми кажеш?
- Аз ли? Не помня. - От другата дъщеря - Мариона.
Леля няма право да продава. Половината е на майка ми.
- Това е... - Незаконно.
- Незаконно! - В съседното градче има къща за гости.
- Я пак? - Къща за гости.
Няма да ходим в къща за гости. Имаме си наша.
Не започвай пак. Вече нямате!
Ако имаш възражения, говори с Мариона.
Първата къща в тази посока.
Не сме приключили! И не ни е притрябвала помощта ти!
Ама нали грее слънце?
Нямай вяра на времето тук. Прави каквото си иска.
Само времето ли?
Идеята не е добра.
Не съм я виждала отдавна. Мариона е много особена.
- Как е продала къщата, без да ти каже? - Отдавна не държим връзка.
Скърбях за загубата на баща ти и заминах за Америка.
Нямах пари да звъня от там.
- Да отседнем някъде? - Имаме си къща.
И ти е сестра. Да проверим какво става.
Здравей, Мариона.
Много ти се зарадва.
Мариона, отвори! Мариона!
Боже, какво е станало с ремаркето? Да не блъсна глиган?
Някакви американки ме удариха.
- Цялата ти реколта замина, Налда. - Цялата ли?
- От най-старото лозе. - Пресвета Дево! И сега?
Моето лозе е най-старо. Майка ми все го повтаряше.
- Моето е най-старо. - Стига, успокойте се.
- Млъкни. - Няма.
- Ще измислим нещо. - И сега?
- Нямаме пари. - Кооперативът е на червено.
- Пореден фалит. - Ти разбра ли се с американките?
Няма да им се размине! Ще си платят щетите.
- Застрахователят ще плати. - Вече наистина ще те фрасна!
- Нямаха застраховка, оставих ги в града. - Даже си ги закарал!
Казаха, че къщата ми била тяхна. Едната е сестра на Мариона.
Джулия е дошла? Да му се не види!
Ужас!
Нямаме кола и къща, но имаме мокри пари. Чудно пътешествие, мамо.
Кейт, ще спреш ли поне веднъж с това постоянно врещене.
Стига.
Защо няма никой?
Да идем в къщата за гости. Виж се, ще си докараш пневмония.
Само съм мръсна.
- Как да не стъпиш в локва с тези токчета? - Нямам кецове.
Обясни защо сме тук! И не казвай, че е задето баба умира.
Умирам ли?
Защо не ми каза по-рано?
Не умираш, трябваше ми претекст и това ми хрумна.
Кажи ни истината.
Добре, не сме на пътуване по женски.
Разорени сме.
Баща ти инвестира неразумно и не мога да плащам нито университета,
нито старческия дом, а ще изгубя и магазина.
Имаме само тази къща и парите в тази чанта.
- Татко добре ли е? - Да, миличка, нищо му няма.
Опитва се да оправи нещата, но се налага ние да сме тук.
- Всичко ще бъде наред. - Да бе, на нищо не приличаме.
Не исках да се стига дотук.
Съжалявам.
Спокойно, няма нищо.
Може да сме изпаднали, но сме заедно.
Кейт.
Спокойно.
Нали?
Да.
Бихме толкова път, колата се счупи, паднахме в река
и от два часа вървя на токчета - останах без сили.
Няма да ходя в друго градче.
Мамо, помниш ли къде е къщата?
- Натам. - Хайде.
Сега вече всички се събрахме.
- Какво става? - Върви.
- Не мога да я гледам. - Добър ден, как сте?
Не се прави на мила! Не можеш да ме заблудиш.
Вещица!
- Не я слушайте. - Баба понякога не знае какво говори.
- Бъркаш я с някого, мамо. - Не, това е Каталина.
- Отслабнала е, сигурно от злоба. - Не, госпожо, аз съм Монтсе.
Извинявай, миличка. Сбърках те с една от нашия град.
Змия, много й знае устата.
Познавам я, Каталина е майка ми. Почина миналата година.
- Боже. - Бог да я прости.
Но много й знаеше устата.
- Нещо за пиене? Първото е от заведението. - Не отказвам вино.
Не, благодарим. Търсим къща "Чатар".
Къщата на Амат?
- Трябва да говоря с него. - След километър в тази посока.
Казах ви, че е натам. Не знам защо не ме слушат.
Благодарим.
Пораснало си.
Няма го.
Ще трябва да го изчакаме.
Чу го, не ни иска в къщата си.
Ако поговорим нормално, без крясъци, и му обясним ситуацията,
може да ни пусне в нашата половина от къщата.
Ще се разберем някак.
И двамата харесвате виното. Това може да помогне.
- Как влезе? - Познавам тази къща.
Като него, нали, миличък?
- Мамо, внимавай с кучето. - Я стига.
И то е като стопанина си - лае, но не хапе.
Гладни ли сте?
Най-после съм чиста.
- Бабо, добре ли си? - Да.
Просто, връщането в този град и в тази къща...
- Навя ми спомени. - Като татко е бил жив ли?
Миличка, донеси още вино.
Не на мен тия, премълчаваш нещо. Какво е направил тоя идиот Фред?
Ти каза ли ми истината, мамо?
Дори собствената ти сестра не се радва да те види.
Станало ли е нещо?
Идва си.
Не разбрахте ли, че това е моята къща?
Нямате работа тук.
Голфо, защо си ги пуснал? Предател.
Ядете лещата ми, така ли?
Леля ми ти е продала къщата незаконно. Нямала е право.
И влизането с взлом е незаконно. Напуснете!
Никъде няма да ходим.
Ще стоим в нашата част на къщата и няма да ти пречим.
Така е редно.
Ще видим.
Много е вкусно!
Андреу.
ПОЛИЦИЯ
Иди да видиш.
Добре че дойдохте.
Тази къща е и наша. Имаме право да сме тук.
Цял ден го повтаря. "Моята, та моята."
- Може ли вече да ги арестувате? - Ние сме си у дома.
Джулия.
Андреу. Колко време мина!
- Как си? - Добре съм.
Андреу.
Дайте да решим проблема мирно.
- Какво? - Каза го на каталунски.
И друг език ли има? Явно сме в скапаното ООН.
Все тая - оставаме, той да си ходи.
Дами, трябва да дойдете в участъка.
- Куинтанила, не ги вписвай. - Протоколът го изисква.
Ние сме законните собственички. Няма да мръдна от тук.
- Ще мръднеш и още как. - Не може да останете.
Вижте, дайте да се разберем мирно и тихо.
Без излишни нерви.
Ще ви помоля да ни придружите до участъка.
Добре, отивам за багажа.
- Мръдни. - Не, звъня на адвокат!
Добре, но напусни къщата ми.
- Нашата къща! - Спри да се вреш, където не ти е мястото!
- Искам си у нас. - На пътя, в дома ми, в кухнята ми!
Ти си...
- Кажи му, че е задник. - Не върви пред полицаите.
Все тая, това е къщата на баба ти. Не правим нищо незаконно.
Бих го казала и на каталунски, но не го говоря.
Пак крясъци. Андреу, арестувай ги.
Стига, мамо. Без такива.
Ако искате да се махнем, трябва да ни арестувате.
По-живо, че ме чакат да играем петанк.
Съжалявам, не съм свикнал с толкова екшън.
- Парите... - Не бой се. Скрих ги добре.
Трябва да пътуваме по-често.
Не знам за вас, но аз си изкарвам супер.
Поне имаме подслон.
Елате тук.
- Ела, да не те изключа от завещанието. - Бабо, нямаш пари.
Така си е, имам само вас.
Ще излезем от тук, обещавам ви.
Не знам кога и как, но ще се измъкнем.
Надявам се.
Искам да се обадя по телефона. Ехо, чувате ли?
- Маги е, оставете съобщение. - Аз съм.
Пътуването с мама и баба е ужасно.
Без телефон съм, нямаме пари и не мога да се прибера.
На всичкото отгоре ни арестуваха за влизане с взлом.
По-зле няма накъде.
Момент.
Казват, че мъжът се познава в трудни моменти.
Бори ли се, или бяга. Моят явно е от бягащите.
Ще се наложи аз да оправя нещата.
ПО РОМАНА НА САНДРА БАРНЕДА "LA TIERRA DE LAS MUJERES"
Превод на субтитрите Северина Цанкова