НЬЮ-ЙОРК
Мене звати Ґала Скотт.
Я не шикарна шмара якогось наркодилера
і не коханка-стриптизерка офісного махінатора.
Ще вчора моє життя було безхмарне.
Принаймні я так думала.
Так, були тривожні дзвіночки. І серед них – мій чоловік.
Якби він не був таким довбо... дятлом,
я б зараз святкувала, а не клеїла гроші собі на тіло.
ДВА ДНІ ТОМУ
Наче в штору загорнулася.
Думала, в тебе вже є сукня.
Є. Я замовила сукню. І ось що отримала.
У мене вже криза середнього віку.
Думаєш, моя дупа влізе в шкірзам?
По-перше, це не криза середнього віку. Ясно?
Подзвони, коли перечепишся через свої соски.
Аякже.
Ти диви. До речі, як там Кейт?
Добре. Вона... Ну...
як поїхала на навчання, ми мало спілкуємося,
але вона дуже мене підтримує, і загалом це її ідея.
Непогано. Твоя дитина з тобою хоч розмовляє.
Моя заблокувала мене в усіх соцмережах, бо я зловживаю смайликами.
Таки зловживаєш.
Не віриться, що ти сьогодні не прийдеш.
Я з цим хлопцем місяць переписувалася.
Подивися на нього. Сьогодні зустрінемося. Знайомся – Роберто.
- Його звати Роналдо. - Роналдо. Точно.
Оці поміряю.
Уявляєте – колись її мати чавила виноград у Напі.
А вона сьогодні відкриває свою винну крамницю.
Ти вже пʼятій людині розказуєш.
Я знаю. Дуже пишаюся.
- Ходімо. - Це мій келих.
Отже. Все готово.
Кейтеринг підтвердили на 19:00.
- Усі гості зі списку відповіли. - Добре.
Твій костюм з хімчистки я забрала.
- Дякую. - Зелений. Мій улюблений.
- А ще я молодець. Знайшла сукню! - Чудово.
І скільки ж вона коштує?
Не знаю. Я купила три.
Ах! Люди носять лише одну сукню за раз.
Так, але на тому тижні доброчинний захід,
тому я купила, буде що надіти.
Ясно, добре.
Домовласник телефонував, я передзвоню.
- Я вже дзвонив. - Справді? Добре.
А той імейл від виробника світильників?
Вони не отримали завдатку?
- Усе під контролем. - Так?
- Так. Я все владнав. - Добре.
Я рада, що ти встиг приїхати.
Ну-ну.
Усе пройде прекрасно, бо ти прекрасна.
Ти мій улюблений бізнесмен.
Та я лише підрахунками займався.
Усе інше зробила ти.
Це правда.
Чорт.
Забув одну штуку в офісі. Треба вертатися, забрати.
Що?
Ні, ні. Зараз?
Так. Вибач.
Я завезу тебе додому, а на свято прийду о...
- Котрій там? 8:15? - Коханий, ні,
- нам треба додому, готуватися. - Люба. О 8:15, обіцяю.
Даю слово.
Добре.
КРАМНИЦЯ ВИШУКАНИХ ВИН ҐАЛИ СКОТТ
Скажи, що думаєш. Тільки чесно.
Тут так гарно, що хочеться плакати. І напитися.
Це моя головна справа після відʼїзду Кейт на навчання.
Потрібен успіх.
Люба, я не знаю людини, обізнанішої у винах, ніж ти.
Журналістів не бійся.
Накачаєш їх вином – понаписують найкращі відгуки.
Слушно.
Не розумію, де Фред. Мав уже приїхати.
Та вже їде.
Ну добре, ти собі пий.
Чоловік трохи запізнюється?
Не був би то Нью-Йорк без заторів.
А я вас знаю? Ви Фредові друзі?
У нас тут зустріч з Фредом, ми прийшли стягнути борг.
Він вам не казав?
Ви з кейтерингу.
Вибачте. Я думала, Фред розрахувався.
Можу виписати чек. Скільки я винна?
Пʼятнадцять мільйонів доларів.
Ви жартуєте?
Гроші – не тема для жартів.
Фред позичив ці гроші в нашого боса.
Мабуть, на цю крамницю витратив.
Тобто ми тепер – партнери.
До речі, тут класно.
Ця крамниця й близько не коштувала 15 мільйонів доларів.
Ага.
Хтозна, що він зробив з тими грішми?
Проблема в тому, як ви бачите...
що Фреда тут нема.
Я не розумію, про що ви, хлопці, говорите, тому покличу
охорону.
Я б вам не радив.
У вас є одна доба.
Якщо не знайдете гроші,
ми навідаємося до вашої дочки, Кейт, у Род-Айленді.
А потім – до вашої матері в будинку для старих.
Ви їх більше не побачите.
Вирішуйте.
Фред?
Фред.
Боже. Слава богу.
До мене в крамницю приходили двоє,
сказали, що ти їм заборгував 15 мільйонів. Якийсь дурний жарт.
Це не жарт.
- Що? Куди ти з валізою? - Ні.
- Ти що, Фред? - Зараз немає часу пояснювати...
- Що? В тебе немає часу? - Так.
Що взагалі коїться?
Якщо я негайно не поїду, мене вбʼють.
- Що? - Так, я...
- Фред, ти не можеш поїхати. - Треба йти...
- Ти мусиш усе розрулити. - Мені треба...
- Скажи, що розрулиш. - Розрулю. Так. Розрулю!
Я все владнаю. Я... Довірся мені. Добре?
Зі мною небезпечно.
Забирай Кейт, маму, їдьте з Нью-Йорка.
Покиньте штат. А я вас знайду.
Фред.
Фред!
Доброго ранку. Хочу зняти частину заощаджень.
На жаль, місіс Скотт, у вас овердрафт.
Усі ваші рахунки й картки заблоковано.
Це подарунок на ювілей, йому немає ціни.
Можливо. Але це підробка.
Що?
За оті прикраси я дам 50 тисяч.
І ще пʼять тисяч можу накинути за перстень.
Привіт, це Кейт.
Я зараз трохи зайнята, передзвоню вам. Цьомки.
Донечко, привіт, це мама.
Я їду тебе забирати.
Сюрприз! Дівчатка їдуть у подорож. Скоро побачимося.
Боже.
ТИХЕ ОЗЕРО
- У тебе є трамадол? Діазепам? - Ні.
Поділися чимось суттєвішим, бо оце дуже популярне.
Серйозно. Всім таке треба.
У мене є ксанакс.
Це вже інше діло.
Тоді до справи! Давай. Добре.
Мамо, що ти робиш?
Балакаю з другом з іспанської групи.
- Бувай! - Бувай!
- Я викладаю іспанську, ти знала? - Ти торгуєш пігулками?
Ні, ні, доню. Ні. Це все легальне.
Хтось має підбадьорювати цих бідолах. Ти ж бачиш.
Про це потім поговоримо. Ходімо.
Але чому ти приїхала? Хіба сьогодні неділя?
Ні, мамо. Ми ж говорили по телефону.
Я тобі казала, що приїду. Не памʼятаєш?
Майже памʼятаю.
Нехай, проїхали.
Я приїхала, бо ми їдемо на екскурсію!
- Як чудово. - Зберемо тобі валізу.
Валізу?
Куди, ти кажеш, ми їдемо?
Це дівчача подорож! Ти вічно нарікаєш, що тут як у тюрмі.
Якщо твій чоловіченько їде, я пас.
Ти береш ці фотографії?
Так. Щоб не забувати, яка я була гарна.
Твоя мама була красуня на всю Ла-Муґу.
Ла-Муґа? Це маленьке містечко, так?
Але дуже гарне.
Але туди мало хто їздить.
Там більше людей і не треба.
ДІМ ШАТАРТ
А цей будинок в Іспанії... він же твій?
Так. Половина будинку моя, а друга половина – сестрина.
Ось куди поїдемо.
У Ла-Муґу?
Ти часто розказуєш історії про своє містечко. Про тата.
І завжди казала, що хочеш повернутися.
Я таке казала?
Авжеж, казала.
Просто вже не памʼятаєш.
Буде так чудесно воззʼєднатися зі своїм корінням.
«Воззʼєднатися», – каже вона.
- Усього на кілька днів, будь ласка. - На літак я не сяду.
Боюся, що він упаде.
Якщо хочеш затягти в літак, накачай мене спиртним.
У нас немає на це часу.
Тобі не можна було курити в 14, але ти курила, коли я не бачила.
Чи ти думала, що я сліпа?
Добре, порція випивки в літаку. Одна, не більше.
Три й один шот.
Дві й один шот.
- По руках. - Ходімо, мамо! Ми поспішаємо.
А чого ми тут?
Мамо, я тобі вже казала.
Тут навчається Кейт.
Кейт! Кейт!
Це твоя мати?
- Мама? - Кейт! Привіт!
АКАДЕМІЯ ВОЛДЕН-ПОНД
Привіт, місіс Скотт!
Меґґі, дуже рада тебе бачити!
- Брехати не вмієш. - Цить, мамо.
- Я їй не подобаюся. - Та ну, подобаєшся.
- До вечора. - Добре.
Ти не рада, що у твоєї дочки є дівчина?
Звісно, я рада. Не рада тільки, що це Меґґі.
Чому ти приїхала?
Моїх повідомлень ти теж не слухаєш?
Мамо, перестань.
Це сюрприз. Дівчача подорож!
Не питай. Це все твоя мати.
І що це все значить?
Твоя бабуся хоче зʼїздити,
показати нам старе містечко, в якому виросла.
А поїхати вона хоче з дочкою і улюбленою онукою.
Єдиною онукою. А це не може зачекати?
- Ні. - Чому?
Тому що бабуся хвора. Деменція прогресує.
Мамо, вона така, як і була.
Ні, їй стало гірше. Так сказав лікар.
Наскільки гірше?
Якщо не поїхати зараз...
потім може бути пізно.
Тому так, це її останнє передсмертне бажання.
Фред, ми їдемо в мамине містечко в Іспанії.
Я дзвонила тисячу разів. Прошу, скажи, що з тобою все добре.
Мем, прошу сюди.
КОНТРОЛЬ БЕЗПЕКИ БОСТОН
Проходьте.
Добре.
- Пройдіть сюди. - Доню, заходь.
Мем, проходьте.
Проходьте.
БОСТОН – ІСПАНІЯ
Бабусю, дати тобі подушку?
Нє.
Можу принести ще одну ковдру. Усе, що скажеш.
Дякую, кицю. Не турбуйся. Все добре.
Якщо буде щось потрібно, я поряд.
Я тебе дуже люблю. Ти ж знаєш, так?
- Так, так. - Добре.
Твоя дочка сьогодні якась дивна.
Мамо, поспи.
Я б заснула, якби вона не зирила.
Вона мене нервує.
Що з вами сьогодні? Ви якісь намахані.
Нічого! Нерви через поїздку.
Ага.
Ви рятуєте мені життя.
Ви красуня.
Мамо, ще одну?
Мамо, дай їй спокій.
Хай випʼє. Кому яке діло? Ти не бажаєш їй щастя?
Дякую.
Ґало, повір. Ви з Кейт для мене в житті найважливіші.
Коли я тебе підводив? Обіцяв зробити щасливою, і зроблю.
Увага, пасажири. Ми прибули в пункт призначення.
Вітаємо в Барселоні.
Надіємося, вам сподобався переліт, і бажаємо гарного дня.
Телефон не працює.
Кілька хвилин проживеш без свого телефона.
Ви пошукайте щось перекусити, а я візьму машину напрокат.
Розумно. Дуже пити хочеться.
Ні, поїсти. Ти мене не чула? Не віскі!
Починається. Не я ж буду за кермом.
Ходімо, дитинко.
Розпишіться тут, тут і тут.
Потрібна ваша кредитна картка й завдаток,
і затвердимо прокат.
- Картка? - Так.
Кредитна картка.
Так.
Дякую.
Не працює. Може, маєте іншу?
Так, прошу.
Ні.
Вони... не спрацьовують.
Але в мене є готівка.
Ні. Вибачте,
але ми... ми не приймаємо готівку. Правила компанії.
Добре.
Розумію. Мануелю.
- Мануель? Так. - Так, Мануель. Це я.
Ману.
Ти дуже молодець.
Симпатичний.
І красивий.
Напевне, ти багато працювати, але бос не платити добре.
Вибачте. Ні.
Вибачте! Даруйте. Вас це може здивувати, але...
Ясно. Ось як воно працює.
Скажи, що ти жартуєш.
То ви їдете чи ні?
Давайте.
Яка це машина з прокату? Тобі ще мали за таке доплатити.
- Вибачте! - Ого, і водиш ти паскудно!
Мамо, це механічна коробка.
Я краще їжджу на автоматі.
ЛАСКАВО ПРОСИМО В ЖИРОНУ
З ким ти переписуєшся?
Пишу татові, щоб знав, де ми.
Але в тебе не працює роумінг даних.
Я увімкнула в аеропорту. Працює.
Цей телефон – як наркотик. Що каже тато?
Нічого. В нього телефон вимкнений.
От бачиш? Сама підтверджуєш. Ти залежна від цієї штуки.
Це дівчача подорож. Я сказала: «Без телефонів». Дай сюди.
Ні, мамо. Перестань.
- Ти перестань. Віддай. - Ні.
Здуріла? Не віддам.
- Віддай телефон. - Ні.
Хай краще буде в мене.
- Ні, мамо. - Це задля твого ж добра, Кейт.
Дай телефон!
Не віддам.
- Мамо, ти розібʼєш. - Дай сюди. Віддай.
Серйозно? Абсолютно новий телефон.
Вибач. То був імпульс.
Зупини машину. Зупини. Я повернуся й заберу телефон.
Вертатися не будемо.
Він розбився. Куплю тобі новий.
Приїдемо в бабусин будинок, там буде дуже цікаво.
Коли бабуся казала, що її містечко трохи ізольоване,
то мала на увазі, що воно буквально в чорта на рогах?
Не в чорта на рогах, а на своєму місці.
Може, звернути ліворуч...
Чого ви там стовбичите?
Бабусю, вона не знає дороги до містечка.
До Ла-Муґи? Ти не казала, що ми їдемо в Ла-Муґу.
Наша пісня гарна й нова? Я сто разів казала.
Я туди не поїду.
- Думала, вона сама хотіла. - Ні. Вона таки хотіла.
Ні. Мамо, будь ласка.
Ти ж так хотіла поїхати! Правда?
Хотіла показати нам містечко, де народилася,
родинний дім, де жила з тіткою Маріоною.
Бабусю, ти знаєш дорогу чи ні?
Це туди.
Мамо, ми вже годину їдемо. Я не бачу ані натяку на містечко.
Ти впевнена, що це та дорога?
Так. Я впевнена.
Це правильна дорога. Не переживай.
Пощастить, якщо потрапимо туди до відльоту.
Доню, твій сарказм не втішає.
- Хочеш бачити усмішку? - Було б чудово. Дякую.
То розвертайся, я заберу телефон.
Ні. Назад не поїдемо.
І не треба мені закидати це всю дорогу.
Хочеш поговорити про закидання?
- Ти викинула у вікно моє життя. - Невже?
Старий саджає виноградник,
а молодий збирає врожай.
Та тільки молодих я не бачу. Самі старі баби.
Що з тобою таке?
- Телефон – це не життя. - Життя.
- Телефон – твоє життя? Неправда. - У ньому все.
- Життя – це сімʼя. - Це моє життя.
Я, бабуся й тато. Ми твоє справжнє життя.
Обережно!
- Боже. Ти ціла? - Усе нормально.
- Мамо, все добре? - Десь так, доню. Десь так.
Усе в порядку.
Добре.
Бачиш? Ти паскудно водиш.
Де ви взялися? Ненормальна?
На дорогу не дивитеся?
Що ви наробили?
- Мені з ним поговорити? - Ні, мамо. Я піду.
- Не виходь з машини. - А куди мені йти?
Будь з ним любʼязна. Тут, у містечку...
- Вона влаштує сцену. - Знаєш що? Я їй допоможу.
Так буде краще.
Глянь, що наробила!
Весь виноград пропав!
І причіп пошкоджений.
Ти хоч знаєш, скільки такий коштує?
Вітаю, як ви? Це була аварія.
Ні, це твоя вина. Ти петляла.
Даруй. Я тебе не помітила.
Не помітила? Це трактор!
Може, не треба їздити на такому по дорозі.
Так. Це твоя вина.
Трактор має бути на «ґранхе».
«Ґранха».
- «Ґранхе». - Ні, мамо. Ферма буде «ґранха».
Урок іспанської зараз ні до чого.
Цього мені бракувало. Ви туристки.
Ні, ні. Не туристки. Ми іспанки.
Мамо, ти в Іспанії вперше.
Не допомагаєш. Сядь у машину.
Мені байдуже, звідки ти, куди їдеш і що робиш.
- Тебе не можна пускати за кермо. - Я була дуже уважна.
Просто машина з ручною коробкою, а вона заїдає.
Спробуй сідати за кермо не на каблуках.
А каблуки тут до чого?
Я прекрасно вмію на них водити.
Цілий виноградник псу під хвіст!
Ти знаєш, скількох людей він годує?
Відшкодуєш усі збитки.
Відшкодую?
Ні. Ні, ні.
Моя машина теж розбита, а я з мамою і дочкою.
Я не хотіла аварій.
І знаєш що? Я не хочу з тобою сперечатися.
Ти дуже впертий.
Маєш папери? Треба буде заявити в страхову.
Ясно, що маю папери. Зараз знайду.
Де бабуся?
Тобто? Вона ж тут.
Джуліє!
Яка ж ти шльондра!
У містечку свято!
По-твоєму, нормально купатися голяка,
щоб усі бачили?
У мене купальника нема!
І водичка дуже приємна. Спробуй!
Якщо мама побачить, тобі перепаде!
Ти їй розкажеш, Маріоно? Ну авжеж.
Хтось побачить, і підуть плітки. Вилазь.
Хай пліткують скільки влізе! Мені байдуже!
Джуліє!
Вилазь, Джуліє! Ідуть! Джуліє!
Я не хочу!
А щоб тобі, нестерпна!
А ти зануда!
Вона мене бачила?
Ура Святому Вінсенту!
Мамо! Що ти робиш?
Ой, Маріоно, не будь занудою. Я просто купаюся!
Мамо, я Ґала.
Заходь! Поплавай зі мною. Водичка чудова.
Боже, як приємно!
Кейт, ходімо.
Заходь з того боку. Витягнемо її.
Іди сюди. Став ногу.
- Отак її бери. - Сюди, сюди...
Ура!
Ой, бо...
Ні, ні, ні.
- Ні. Ні, ні. - Що за фігня?
Не намокніть.
Чому твоє тіло вкрите грішми?
Стійте. Не мокрійте. Не треба мокнути.
Боже.
Стійте, стійте.
Ти наркодилерка.
Це довга історія, мамо.
Днями я бачила по телику когось такого, як ти, з копами.
Мамо, я не наркодилерка!
- Мамо, це ненормально. - Я знаю!
Знаю. Потім поясню. Допоможи мені. Швидше!
Треба заховати, поки не побачив той, на тракторі.
- Добре. - Дай свою куртку.
Боже. Так. Розкрий. Тримай. Отак.
Добре.
Мамо, помалу. Помалу. І нормально.
Не питай.
Стався маленький інцидент.
Чорт забирай.
Я думав, ти втекла.
Куди це покласти?
Добре.
Ну давай.
Виходить?
Що?
Машина заводиться?
Ні.
Доведеться викликати евакуатор.
У селі є механік.
Я просто хочу потрапити в Ла-Муґу!
Ви їдете в Ла-Муґу?
- Так. - Бачиш? Ти неуважна.
Ви їдете не в той бік. Ла-Муґа там.
Та ви що? Я поплутала.
Це все джетлаг. Дякую, красунчику.
Я там живу. Якщо хочете...
Можу підкинути.
Американки, ге?
Трохи. А видно?
«Трохи».
На селянку не схожа.
- Назвав тебе снобкою. - Я розумію іспанську.
Хочеш за кермо?
Якщо вона поведе, я вийду.
Я теж.
Ми з Нью-Йорка, але девʼять років жили в Мексиці.
А моя мати... Моя мати з...
Мамо, генеалогічне дерево йому ні до чого.
Чому ви тут?
Це сімейна поїздка.
Так, мамо?
Мабуть, містечко таке саме, старе й нудне.
По-різному буває.
А тепер, коли ви приїхали, стане цікавіше, не сумніваюся.
Ми їдемо в материн дім. Відвезеш нас туди?
ДІМ ШАТАРТ
Це не будинок твоєї матері.
Ти що. Це родинний будинок, там народилися мама й тітка.
Цей будинок тепер мій.
Що?
Я купив його, багато років тому. Цікавий збіг, правда?
Як це – ти купив? Це неможливо.
Це наш будинок. Ми в ньому зупинимося!
Ні. Ні, ні. Там зупинятися не можна.
Чому ні? Це наш дім.
Я його купив, і тепер той будинок мій. Ясно?
Стривай. Хто тобі його продав?
Дочка доньї Кармен.
Мамо, ти продала будинок і нічого мені не сказала?
Я? Навряд. Я не памʼятаю.
Не вона. Друга дочка, Маріона.
Ні, ні. Тітка не могла продати будинок.
Половина там – мамина.
- Це... Це... - Незаконно.
- Незаконно! - Я не винен.
У сусідньому селі є заїзд, я відвезу.
- Що є? - Заїжджий двір!
Ми не поїдемо в заїжджий двір! У нас є свій двір! Біля свого будинку!
Ще раз. У вас немає будинку!
Слухай. Хочеш понарікати?
Поговори з Маріоною.
Вона живе отам.
Перший будинок.
Це ще не кінець!
Ти нам зовсім не потрібен!
Але ж сонце світить!
Тутешній погоді довіряти не можна. Вона шалена.
Тільки погода?
Дарма ми туди йдемо.
Я сто років не бачила Маріони, а вона така вперта.
Не віриться, що вона продала будинок, не сказавши тобі.
Я ж тобі казала, ми не спілкувалися.
Я була пригнічена, бо твій тато помер, і я поїхала в Америку.
А дзвонити звідти було дорого.
Мамо, а чому не піти в той заїзд чи як там?
Нам потрібен той будинок.
Це твоя сестра. Тому ми зараз помиримося.
Привіт, Маріоно.
Видно, що рада тебе бачити.
Маріоно, відчиняй! Маріоно!
Чорт!
А що сталося з причепом?
Ти у вепра врізався чи що?
Гірше. В мене врізались якісь навіжені американки.
Весь виноград з твого виноградника пропав.
- Що? - Геть-чисто весь?
Матір Божа! Що тепер з нами буде?
- Наш найстаріший виноградник. - Що тепер?
Взагалі-то мій виноградник старіший.
Мама завжди так казала.
- Мій виноград старіший за ваш. - Знову.
Сеньйори, заспокойтеся.
- Ти замовкнеш? - Ні!
Ми щось придумаємо.
А що нам робити?
- Бо це буде дуже дорого. - Кооператив у боргах.
- Ще один накрився. - Слухай!
Надіюся, ти дав контактні дані тим американкам.
Їм це з рук не зійде! За все заплатять!
Взагалі-то страховка все покриває.
Сьогодні я можу дати тобі ляпаса, ге?
У них немає страховки. Я відвіз їх у містечко.
Ти їх іще й підкинув!
Висадив, коли почали патякати, що мій дім – їхній.
Старша жінка – Маріонина сестра.
Джулія повернулася?
А щоб мені!
Отепер я зла.
У нас немає ані машини, ані дому, зате є торба мокрих грошей.
Суперська подорож, мамо.
Кейт, а ти можеш перестати скиглити?
Хоч раз. Ти як та...
Перестань!
А де всі?
Чому ми не йдемо в той заїзд?
Подивися на себе. Підхопиш запалення легень.
Це просто пляма.
Ага, ти просто впала в калюжу. Якби ж ти не була на каблах.
Мамо, кросівок нема.
Мамо, все.
Навіщо ми приїхали? Тільки не кажи: «Бо бабуся помирає».
Я помираю?
Чому ти раніше не сказала?
Ні, мамо. Я шукала привід. І це перше, що спало на думку.
Просто скажи нам правду.
Добре. Це не дівчача поїздка.
Ми...
У нас немає грошей.
Твій тато схибив з інвестиціями, тепер я не можу платити за твій універ.
І за мамин пансіонат. Я втрачу крамницю.
Тому все, що в нас є, – той будинок і гроші в цій торбі.
А тато? З ним усе добре?
Так. Так, сонечко. Він... З ним усе в порядку.
Він розрулить усі проблеми. Нам просто треба побути тут.
Тут з нами все буде добре.
Доню, подивися на нас. Ми пропащі.
Я думала, все буде інакше. Але...
Мені дуже прикро.
Ну не переживай. Усе. Все.
Усе добре. Ми пропащі. Так. Але ми разом.
Кейт.
Усе буде добре.
Так?
Так.
Знаєте що?
Ми подолали багато кілометрів. Зламали машину, впали в річку,
і я дві години шкандибала на каблах. Я втомилася. Дико.
І я не збираюся тьопати в інше село в якийсь гівняний заїзд.
Мамо, ти памʼятаєш, де твій будинок?
- Туди. - Уперед.
Ти диви! Усі тут зібралися.
Уф.
- Ти чого? - Я не хочу йти повз неї.
- Не хочу її бачити. Не зношу її. - Добридень. Як ви?
Не вдавай таку чемну. Мене ти не обдуриш.
Відьма!
Не слухайте її.
Вибачте, бабуся не дружить з головою.
- Мамо, ти її з кимось плутаєш. - Не плутаю. Це Каталіна.
Тільки схудла. Мабуть, своєї отрути випила.
Ні, сеньйоро. Я Монтсе.
Вибач, дівчинко.
Я переплутала тебе з іншою з містечка.
Гадюкою з довжелезним язиком.
Я знаю Каталіну. Це моя мама. Вона торік померла.
- Боже. - Царство їй небесне.
Але правда. Язик у неї був довгий.
Бажаєте випити? Перший напій – від закладу.
Від винця не відмовлюся...
Ні, дякую. Ми шукаємо дім Шатарт.
Будинок Амата?
Я маю з ним поговорити.
Звідси можна пішки. Кілометр у той бік.
Бачиш? Ми правильно йшли.
Вони ніколи не слухають. Не знаю чому.
Дякую.
Ти так виросло.
Його немає вдома.
Дочекаємося повернення.
Мамо, ти ж чула. Це його дім. Він нас не пустить.
Ні, доцю. Якби з ним поговорити... без крику, вереску...
пояснити ситуацію,
може, він пустив би нас пожити в нашу половину.
Не знаю. Пошукаємо рішення, яке задовольнить усіх.
Він любить вино, як і ти. Вас це обʼєднає.
Як ти зайшла?
Будинок я знаю як свої пʼять пальців.
Він теж. Так, маленький?
- Ні, мамо. Обережніше з собакою. - Добре, заходьте.
Не бійся. Він – як його власник. Гавкає, але не кусається.
Ну що? Ви голодні?
Нарешті я чиста.
Бабусю. Ти в порядку?
Так.
Просто... повернення в містечко, цей будинок...
Багато спогадів.
З тих часів, коли тато був живий?
Кицю, принеси ще вина.
Мене ти не обдуриш. Ти нам чогось недоговорюєш.
Що вже той козел Фред накоїв?
А ти, мамо? Ти кажеш мені правду?
Бо навіть рідна сестра не рада тебе тут бачити.
Сталося таке, про що ти не хочеш розказувати?
Мамо, він вернувся.
Що в словах «це мій будинок» тобі незрозуміло?
Вам не можна тут бути.
Ґольфо, а ти їм нічого не сказав? Зрадник.
Ви зʼїли мою сочевицю?
Моя тітка продала будинок незаконно. Вона не мала права.
А знаєш, що ще незаконно? Вдиратися в дім. Ідіть звідси.
Ми нікуди не підемо.
Ми будемо жити у своїй половині і тебе не потурбуємо.
Це справедливо.
Це ми ще побачимо.
Смакота!
Андреу...
ПОЛІЦІЯ
Побачите.
Слава богу, ви приїхали.
Це й наш будинок. Ми маємо право тут бути.
Весь день торочить: «Це мій будинок, не твій».
- Можете їх забрати звідси? - Ні! Бо це наш дім.
Джулія.
Андреу. Давно не бачилися.
- Як ти? - Добре. Чудово.
Андреу.
А може, поговоримо і все тихо-мирно вирішимо?
Що він сказав?
Це каталанською.
- Тут є ще одна мова? - Так, так.
Ясно. Супер. Це якесь ООН.
Але байдуже. Ми залишаємося. Він хай іде.
Дами, доведеться проїхати у відділок.
Кінтанілья, не оформляй їх.
Як це – не оформляй? Такий порядок.
Ми законні власниці. Я нікуди не поїду.
Ще й як поїдете.
Вам не можна тут лишатися.
Слухайте...
Я думаю, що краще буде розібратися мирно.
Заспокоїмося.
Тому я прошу вас поїхати з нами у відділок.
Аякже, аякже. Як скажеш. Піду заберу наші речі.
- Рухайтеся. - Ні, ні.
Ні. Я дзвоню своєму адвокату!
Дзвони кому хочеш, але не з будинку.
- Це наш будинок! - Починається.
Чому ти вічно там, де тобі не треба бути?
- Я житиму тут. У нас. - На дорозі, в моєму домі,
на моїй кухні, їси мою сочевицю!
Ти такий, такий...
Кейт, скажи, що він козел.
Я такого не казатиму. Тут поліція.
А знаєте, це неважливо.
Це бабусин дім. Нам нічого не зроблять.
Я б сказала каталанською, але я її не знаю!
Знову верещить. Андреу, забери їх.
Ні. Ні, ні. Мамо, нізащо.
Хочете, щоб ми пішли, – заарештуйте нас.
Кінтанілья, я поспішаю.
Мене чекають на грі в боулз.
Вибач.
Тут ніколи нічого не стається, я до такого не звик.
Ясно.
Гроші...
Не турбуйся. Я їх добре заховала.
Треба частіше вибиратися в дівчачі поїздки.
Не знаю, як ви, а я просто-таки відриваюся.
Зате нам є де переночувати.
Іди сюди.
Кицю, злазь. А то викреслю тебе з заповіту.
Ба, в тебе нема грошей.
Отож.
Ви – все, що в мене лишилося.
Я вам обіцяю – ми звідси виберемося.
Не знаю, коли і як, але виберемося.
Я так думаю.
Я хочу подзвонити.
Гей. Я хочу подзвонити.
Це Меґґі. Лишіть повідомлення.
Привіт, це я.
Дівчача поїздка з мамою і бабусею – пекло на землі.
Я без телефона. І грошей у нас нема, додому поїхати не можемо.
А до всього, нас ще й заарештували за проникнення зі зламом.
Гірше бути не може.
Іду.
Кажуть, мірило людини – це її вчинки у стані кризи.
Бийся або тікай.
Мій чоловік – явно втікач, а я...
Доведеться самій усе розрулювати.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ «LA TIERRA DE LAS MUJERES» С. БАРНЕДИ
Переклад субтитрів: Олена Любенко