Скажи, що добре харчуєшся.
РІК ТОМУ
Знайшла друзів? Усі чемні?
На вечірки не дуже часто ходиш?
Я не можу говорити. Знову спізнююся на урок.
Як це – «знову»? Доню, це погано для успішності.
Може, якби ти не дзвонила так часто, я б і встигала.
Просто я скучаю за тобою.
Я розумію, але моє життя тут, а твоє – в Нью-Йорку.
Піди на уроки гончарства чи відкрий свій бізнес.
Ти розумна. Будеш дуже успішна.
Або поїдьте з татом у далеку подорож. Куди б ти хотіла?
До тебе, на тому тижні.
Мамо, ще раз: живи своїм життям.
А було б непогано.
Сходимо в ресторан, який тобі сподобався.
Я залишуся ще на один день. Що скажеш?
Кейт? Кейт, чому ти ніколи мені не відповідаєш? Алло.
Мамо, я зараз не можу говорити. Усе. Передзвоню.
Що? Ні, ні...
Іноді наші найкращі пригоди починаються зовсім несподівано.
Випадкова зустріч з незнайомою людиною.
Відчуття безпорадності, коли людина, яку любиш, віддаляється.
Ми не прагнули цієї мандрівки,
але зрештою вона відкриває правду, якій ми повинні протистояти.
ЗЕМЛЯ ЖІНОК
І що нам тепер робити?
Не знаю. Зараз... Дай подумаю.
Твоє думання привело нас сюди, тому краще не думай.
Подзвонимо татові?
Доню, я ж казала, тато подзвонить, коли з усім розбереться.
Нам треба сидіти тут і чекати.
Чекати тут? Ти серйозно?
Ну що ж. Про все потурбувалися.
Можете йти.
Дами, це все.
Глядіть, більше не порушуйте закон. Бо це назавжди пляма на репутації.
Дивись, як я тремчу.
Амат вас пожалів, не писатиме заяви.
Який чуйний.
Хай там як, я більше не хочу вас бачити.
Я мав на увазі, у відділку.
Нічого не обіцяю. Я ніколи не була слухняна.
Мені дуже прикро, що таке сталося.
Але я памʼятатиму хороше.
Дуже радий був тебе знову бачити, Джуліє.
І познайомитися з вами.
Я теж рада була тебе побачити, безумовно.
Але нам уже треба йти, бо ми поспішаємо.
Правда ж, доню, поспішаємо?
Ну, бувай, Андреу. І дякую.
А що за поспіх?
Не знала, що тобі сподобалося за ґратами.
Мені не терпілося втекти звідти.
Чи втекти від того чоловіка, який добре тебе знає.
Доню, це маленьке містечко. Тут усі всіх знають.
Що ж. А тепер який у тебе хитрий задум?
Ми їдемо додому?
Ні. Ми просто підемо туди,
де я не буду з вами сваритися.
Пропоную піти на пляж.
Подивимося.
Якщо хочемо поїхати, треба зробити дві справи.
Забрати машину й гроші.
Я заберу машину. Амат казав, у містечку є механік.
- Точно? - Так.
Чудово. Зберемось у барі через годину.
Мамо, а ми з тобою підемо додому до того ідіота.
Давай сумку.
Нічого собі.
Мамо, йди сюди. Швиденько.
Думала, ти не хочеш його бачити.
Ясно, що я не хочу його бачити, але гроші – в його будинку.
- Гроші від наркоторгівлі. - Я не наркодилерка.
Добре, мовчу.
Ти диви. Глянь, глянь! Півень зі своїми курками.
- Там самі жінки. - Старі жінки.
Він мені не подобається.
Судячи з усього, тільки тобі.
Бо я не стара.
Або тобі потрібні окуляри. Бо він – красунчик.
Дуже гарний.
Ходімо. Іди. Він не дивиться.
Мамо, обережно.
Добре.
Окей.
Що ти робиш?
Так. Ось воно.
Сюдою я втікала в містечко на ярмарок.
Ану, залазь.
Сама залазь. А я на тебе почекаю біля вхідних дверей.
Ану ж тебе побачать, таку розчепурену?
Я туди не полізу.
Ти хочеш забрати свої гроші чи ні?
Хоч би не було павуків.
Тільки не павуки. Тільки не павуки. Тільки не павуки.
Скільки спогадів.
Обережно.
Подивимося. Це ж треба... А можна трохи світла?
Колись ми з місцевими хлопцями непогано тут гуляли.
Як романтично.
Де ти заховала гроші?
Гроші. Подивимося. Ану... Думай. Давай, думай.
- Ану. Ану, ану. - Мамо, скажи, що ти памʼятаєш.
Що, злякалася? Я знала.
Звісно, я памʼятаю. Ходімо.
Це зовсім не смішно.
Мамо, грошей тут немає. Немає грошей.
Як це? Не може бути. Вони не могли зникнути.
Досить!
І справді зникли.
Агов?
Потрібна допомога з машиною. Ми потрапили в аварію, і...
А ти не замолода, щоб сідати за кермо?
Ні, не я... То вона була за кермом.
Моя мати.
Я пожартувала. Де вона?
Ти знала, що твоя бабуся – легенда цього містечка?
А ти наче соромʼязливіша.
Американки? Звідки? У тебе дуже химерний акцент.
Я виросла в Мексиці.
Мексика. Я знала.
Але потім переїхали в Нью-Йорк.
А школа моя в Род-Айленді.
Род-Айленд. Катаєшся ти дай боже. А тепер у коледжі?
Ще ні. У школі-пансіоні.
Для дівчат? Ух ти, люблю таке.
Там непогано.
Але на той рік я хочу вступити в університет, вивчати мистецтво.
То дівчинка хоче стати художницею.
Я не дівчинка. Мені 17.
Ну добре. Вибач. То був жарт.
А ти що вивчаєш?
Вивчала. Але недовго, бо вчилася за кордоном, у Берліні.
Не тільки ти по світу їздиш.
Але довелося вертатися, бо мама померла.
Я не хотіла залишати тата самого.
Гараж і евакуатор – його робота. Ці бридкі штуки – теж.
ТАТУ, НЕ ГАНЯЙ
- Та ну... - Не кажи, що це теж твого батька.
Ні, це моє, але татові теж подобається.
Твій батько теж з вами приїхав?
Ні.
Усе добре?
Сонце, не нервуйся.
Ви їдете знайомитися з батьками моєї дівчини. Звісно, я нервуюся.
- Усе пройде чудово. - Звісно, все пройде чудово.
- Вітаю. - Я Фред.
Дуже приємно. Тоні.
- Ґала. - Вітаю.
- Привіт. - Дуже приємно.
- Так. - Привіт, Меґґі.
Кейт, Меґґі каже, що ти підеш на факультет мистецтва.
Теж хочеш стати голодною художницею?
Любий, це наші гості. Будь чемний.
Насправді вона дуже талановита.
Я в захваті від її самовираження через мистецтво.
Я займаюся нерухомістю.
- Он як? - Так. А ви?
- Мій Тоні – будівельник. - Ясно.
- Люблю бруднити руки. - Так.
Не ношу костюма і краватки,
але можу собі дозволити дорогу школу для донечки.
- Любий. - Що?
Чоловік має забезпечувати сімʼю. Наші дівчатка заслуговують найкращого.
А можна запитання? Як ви сприйняли оце, що з Кейт?
«Оце»?
Те, що вона лесбійка.
Буду з вами відверта.
Коли Меґґі сказала, що зустрічається з дівчиною, у нас був шок.
Тоні – католик,
старомодний, тому спочатку він не дуже добре сприйняв.
Я намагаюся бути неупередженою, але вони ще зовсім юні.
Може, переростуть?
Але я рада, що вони з Кейт познайомилися.
Вона така мила й така жіночна.
Слава богу, що вона не привела додому дівчину,
вдягнену як далекобійник. Розумієте, про що я?
- Гей. - Гей.
Я дуже рада, що ви з ними поладнали.
Вони кльові.
Так, авжеж.
Розказуй, що вже з ними не так.
Сонечко, ти справді вважаєш, що Меґґі – твоя людина?
До чого тут це взагалі?
Може, варто позустрічатися з різними людьми, перш ніж ти знайдеш найкращу.
Бо Меґґі для мене не найкраща?
- Я не це мала на увазі... - Ти так сказала. Сказала, мамо.
А можеш хоч трохи за мене порадіти?
Чи вони не досить круті для тебе?
Ого, мамо.
Точно незабутній день.
Ні, доцю...
О, Бу-Бу. А непогано в них тут.
Що таке?
Якісь проблеми?
Мама. Ось проблема.
Вона просто... не слухає мене
і не здатна поставити себе на місце іншої людини.
А памʼятаєш...
Памʼятаєш, як ти їй сказала, що будеш мінятися?
- Аякже, ще й як памʼятаю. - Точно.
Того дня, коли ти нам сказала, я... я просто...
Я не міг усе це перетравити.
Розумієш?
А тоді мама, вона... вона дуже чітко пояснила:
якщо я маю щось проти, то це мої проблеми,
не твої.
А ти мав щось проти?
Якщо чесно, так.
Так, я боявся.
Я... я... не хотів, щоб ти страждала.
І я... я не розумів, що коїться у твоїй душі.
І переживав.
Переживав, що не зможу тебе захистити.
А це все. Все, чого ми з мамою прагнули.
Захистити тебе.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
Іди до мене. Ходи.
- Я люблю тебе, тату. - Так.
Можна попросити телефон? Треба подзвонити, а мій не працює.
Авжеж. Але тут сигнал поганенький.
- Алло. - Меґґі!
Кейт, слава богу. Я переживала. З тобою все добре?
- Ні, не добре. - Що сталося?
У мами стріха їде. Мені треба звідси вибратися.
Спокійно. Я попрошу тата купити квиток.
Ти їдь в аеропорт. Усе буде добре.
Чуєш! Усе готово!
Я передзвоню.
А можна ще попросити? Відвезеш мене в аеропорт?
Гей! Гей!
Ох, боже.
Гей!
Стій! Гей!
Моя американська подруга.
Ти змарніла. Важка нічка видалася?
- Де мої гроші? - Які гроші?
Гроші, які були на кухні. Їх нема!
На моїй кухні? А чого ти знов лазила на мою кухню?
Слухай. Слухай! Стій!
Не зʼїжджай з теми. Ти злодій.
Чорт, ця американка.
Тільки приїхала, і вже критикує людей.
Цей чоловік безсоромний. Він украв мої гроші!
Взагалі-то, він нічого не крав.
- Бо ти – наша боржниця. - Через тебе пропало багато винограду.
Тому слухай. Вертайся туди, звідки приперлася.
З цими грішми ми квити.
Ні, ні, ні. Що-що? Ні, ні. Мої гроші!
- Аякже. - Стоп, це... Цей трактор новий?
Гарний, правда? Днями одна самогубця вʼїхала в мій причіп,
а в неї навіть страховки не було.
Як мінімум вона могла б дати гроші на новий. Ти як думаєш?
Скільки такий коштує? У мене в торбі було 50 тисяч доларів.
У нас великі витрати, знаєш. Матеріали на винарню,
поміняти вдома замки.
Якісь «хентуса» недавно залізли, й не раз.
«Хентуса»? Це що?
Він каже, що ти погана людина!
Дякую.
Я хентуса? Сам ти хентуса!
Думаєш, ти Джордж Клуні? Сивувата борідка,
зухвала посмішечка, і всі твої курки навколо тебе бігають.
Так, ви, квочки.
Ти козел. Віддай мені гроші!
Тепер це мої гроші.
Англійською заговорив. Чого ж раніше не казав?
Та якось не розумів, нащо.
А ще я не козел, до речі.
Ти ба. Тепер ми всі тут.
Усі вершки містечкового суспільства.
Як ви, Джуліє?
Прекрасно. А ти не бачиш? Не те що дехто.
Та перестань. Тобі стільки ж років, скільки й Рамоні.
Ти крадій. Негайно віддай мені гроші.
А то що? Ще раз викличемо поліцію?
Хочеш усім пояснювати, де взяла 50 тисяч
стодоларовими купюрами?
Добре, дами. До праці. Нам ще багато збирати.
Ти злодій!
Туалет, будь ласка.
Отам.
Дякую.
Добрий день, Монтсе.
Добрий.
Випʼєте вина?
Так, так, так.
Та ну.
Відповідай заради дочки.
Красуне. Налий і моїй дочці.
Вона багато знає про вино. У неї винна крамниця.
- Ні, дякую... - Це наше, кооперативне.
Дякую.
Не смакує?
Ні... Так!
Воно дуже міцне,
і дуже цікавий смак.
Інші теж так кажуть.
І люди за це платять?
Бували й кращі часи, але якось перебиваємося.
Пропоную тост за Джулію і Ґалу, моїх нових клієнток.
Першого ж вечора в містечку ви потрапили за ґрати.
Оце я розумію, ефектна поява.
Це все через того фермера.
- Нестерпний. - Амат?
Він милий. Мені подобається.
Мамо, він усе в нас украв. Не симпатизуй йому.
Коли тільки приїхав, я теж думала, що грубіян.
Але він дуже допоміг кооперативу
і дуже старався завоювати довіру всіх сусідів.
А коли ближче познайомишся, він приємний. І готує чудово.
Так. Сочевиця в нього смачнюча.
Ой, мамо.
Він купив будинок без дозволу моєї матері.
Люба, це неправда.
Маріона йому сказала, що вона єдина власниця, а Джулія померла.
Що-що?
Нема слів.
Це лише чутки.
Маріоно!
Маріоно, відчиняй!
Доню, вона всім сказала, що я померла. Явно не хоче мене бачити.
Маріоно!
А чому ви тут?
У вас я можу спитати те саме.
Хіба цей будинок належить не...
Це мій будинок.
Ні, будинок Маріони.
Ви мій дядько?
На мене не дивись. Я не знаю.
Але ви кинули нас за ґрати. А ми родичі!
Закон є закон. Надіюся, ви не образилися.
- Я б запросив на каву, але... - Маріона вдома?
Так, але краще не треба. Чесно...
Бачу, що твоя доця.
Мамо.
Маріоно, до тебе гості.
Тисячу разів казала – зачиняй двері.
Паразити набіжать.
Дарма ми прийшли.
То я піду вже у відділок, бо там чемпіонат з ботіфари.
Добридень!
Я тоді не встигла представитися.
Я Ґала, твоя племінниця. Дуже приємно.
Привіт, Маріоно. Як ти?
Дотепер було добре. Що вам треба?
Було б непогано обійнятися.
Ви прийшли не заради обіймів.
Скажи їй.
- Скажи про будинок. - Ні, ти скажи.
- Мамо, це твоя сестра. - А ідея була твоя.
- Це твоя сестра. Давай. - Сама давай. Я не хочу.
Добре.
Продаж будинку був незаконний.
Так і знала.
Ти збрехала, що моя мати померла.
Коли людина зникає більш ніж на пʼять років,
її можуть офіційно визнати мертвою.
Твоя мати зі мною не спілкувалася 40 років.
Ані дзвінка, ані листа.
- Сорок? Мамо... - Доню...
Ти казала, що періодично з нею розмовляєш.
Вибач. Дурна моя голова... Гублюся в часі.
Але я не можу повірити, що ти ніколи їй не дзвонила.
Хвилиночку. Ми прийшли дорікати їй чи мені?
Добре. Авжеж.
Маріоно, я розумію, ти сердита, але ти не мала права...
Можеш забрати бджіл?
Вони як люди. Якщо їх не чіпати, вони не жалять.
У вас іще щось чи ви вже йдете?
Ти залишиш сестру на вулиці?
Це вже не моя сестра.
Ясно. Мабуть, ти й гадки не маєш, що насправді сталося.
Вона поїхала далеко, самотня, вагітна.
Вагітна?
Їй було дуже важко.
Тато помер, вона була дуже юна і зовсім са...
Стоп, стоп, стоп.
Це ти їй таке сказала?
Що ти овдовіла?
А ще мене брехухою називають. Ідіть геть.
Так і знала, що не слід приходити.
Чому вона каже, що ти брешеш?
Не слухай її. Коли вона сердиться, то плете нісенітниці.
Тато помер до твого народження. Я сто разів казала.
Це твоя версія. Так.
Твій батько помер. Не сумнівайся.
Доведи.
Коли до мене дійшло, що коїться, він уже тонув.
Я, звісно, вибралася на берег.
Але він не вмів плавати, бідолашечка.
Його дуже старалися врятувати,
але твій тато вже був мертвий.
Ти казала, що він помер від інфаркту.
Ну звісно. Від інфаркту з переляку. Ось чому він втопився.
Ти не знаєш, як це – коли людина, яку ти любиш понад усе,
помирає в тебе на очах.
Як жаль.
Він помер, не знаючи, що я вагітна.
Він був прекрасною людиною.
А ти – викапана його дочка, як дві краплі води.
Мамо, він помер 1912 року.
Сама порахуєш чи мені це зробити?
Мамо, скажи правду. Що відбувається?
Джуліє, ти вагітна.
Як таке може бути?
Навряд чи тобі треба пояснювати, від чого таке буває.
Це дуже маленьке містечко.
За кілька тижнів буде видно живіт,
і сусіди почнуть пліткувати.
- Вони вже й так пліткують. - Ти ж знаєш, хто батько?
Поговори з ним. Чи мені поговорити з твоєю матірʼю?
Ні. Вона мене вижене чи змусить віддати дитину черницям, Оріолю.
Що ж ти робитимеш?
Мамо, скажи правду.
Джуліє Шатарт, хто мій батько?
Я не знаю! Не знаю. У мене плутаються спогади.
До того ж я тоді була популярна.
Мала кількох залицяльників.
Ось чому ти поїхала.
Я не хотіла, щоб нас розлучили. Тебе б віддали черницям.
Часи тоді були інші. Мама мене вигнала б з дому.
Я хотіла захистити Маріону.
У Маріони було краще становище в містечку. Вона тут мала все.
А що могла запропонувати я?
Жити в трейлерному парку, гарувати цілий день і ледве заробляти на життя?
Ми так і жили.
Так.
То ти їй ніколи не дзвонила?
Кілька разів намагалася, але щоразу ставало важче.
- І що б я їй сказала? - Правду.
Ґало. Ґало, донечко, прости мені.
Ґало. Ґало, стій. Я зомлію.
Мамо, я виросла без батька. Ти знаєш, як це важко?
А мені, думаєш, було легко? Приємно було тобі брехати?
Не знаю. Схоже на те.
Слухай, а то не наша машина?
Гей. Гей! Стій!
Стій!
Зупинися!
Гей! Гей!
Гей!
Агов!
Це наша машина.
А вона вам подобається?
Ви її так покоцали, що не знаю, чи зможу реанімувати.
Прекрасно.
Ходімо, мамо. Кейт чекає на нас у барі.
Якщо ви чекаєте Кейт, вона вже поїхала.
- Відвезла її в Барселону, в аеропорт. - Що?
А щоб її чорти взяли!
Сказала, що полетить додому.
Господи. Слухайте, відвезете нас в аеропорт?
Співчуваю, якщо у вас сімейні негаразди,
але це евакуатор, а не таксі.
Прошу вас, це терміново.
Я вже й так згаяла багато часу, а ще ж роботи повно.
Гей! Відвезеш їх в аеропорт? Дивіться.
Ні. Ні. Ні й ще раз ні. Через мій труп.
Я з ним нікуди не поїду.
ЛА-МУҐА
Хоч би вона ще не полетіла.
Ти водиш тільки на тракторній швидкості?
Не можна швидше?
Синку, спокійно. Не слухай її. Дякую, що везеш нас.
Так я хоч буду впевнений, що вона далеко від мого дому.
Вибачте. Я це вголос сказав?
Як вона могла поїхати, нічого не сказавши?
Цікаво, в кого вона вдалася.
Не знаю. Може, в тебе, мамо.
Не дивись так на мене. Це ти винна, що вона поїхала.
- А що я могла? Звʼязати її? - Сказати їй правду.
Ти не накажеш їй сидіти тут, почати все з нуля
і розраховувати на її згоду.
Ясно, що вона хоче вернутися. Їй бракує своїх речей, людей.
І вона хоче поговорити з тим ідіотом Фредом.
А Фред – це...
А тобі що? Це приватна розмова.
Вибач. Дивно, що ти сваришся з кимось, окрім мене.
- Це її чоловік-бевзь. - Мамо, не обзивай його.
Ми тут через нього.
Вічно тобі голову дурив усмішечкою і своїм... Терпіти його не можу.
А потім робив усе, що хотів, у тебе за спиною.
Це неправда. Я знаю свого чоловіка.
Он як? То скажи, що цей вилупок накоїв цього разу.
Ґало, що сталося?
Знаєш, що я сьогодні зрозуміла, в 45 років?
То це вже не приватна розмова?
Мій батько не помер. Він живий, і це хтось із містечка.
Підвозити вас – саме задоволення. Ніколи не нудно, це вже точно.
- Мамо, чекай тут. - Не дякуй.
Доню, я розумію, ти злишся, але невже ти мене отак покинеш?
Зачекай тут з Аматом, а я пошукаю Кейт.
Ні, ні. Я вас привіз, але мені треба вертатися в кооператив.
А твоїй матері нянька не потрібна.
Потрібна ще й як. Не залишай її саму!
Проходьте.
Стійте, стійте. Квиток.
Я маю поговорити з дочкою. Вона хоче полетіти. Це терміново.
Сеньйоро, без квитка не можна.
Не кажи, що спізнилася.
Мамо, потрібні гроші, щоб купити квиток.
У мене немає, я все спустила на шоти.
Та що ти кажеш?
Ні, у мене нічого немає!
Якщо Кейт хоче вертатися в школу, це її рішення.
До того ж вона молода і скучає за своєю дівчиною.
Краще її відпустити. А ми з тобою підемо на пляж.
Ми не підемо на пляж!
Я хочу зайти в аеропорт, поки Кейт не сіла на літак.
Ти робиш помилку. Тобі треба на пляж, зняти стрес.
Звісно, в мене стрес.
Якщо вона сяде на літак, я не зможу її захистити.
Дякую за позику моїми грішми.
Бачиш? Він хороший хлопець.
Триває посадка на рейс номер 8077 авіакомпанії
Almarch Airwaves ALM до Бостона.
Пасажирам прохання пройти до виходу B34.
ALM 8077 – БОСТОН ПОСАДКА
Триває посадка на рейс 8077 Almarch Airwaves до Бостона.
Усім пасажирам пройти до виходу B34.
- Кейт, що ти витворяєш? - Мамо, чого ти прибігла?
Чого я прибігла? А чого ти тут?
Зібралася летіти, нікому не сказавши?
То я тобі маю щось розказувати, а ти мені – нічого?
Мамо, моє життя там.
Якщо не зможеш платити за школу, не страшно.
Знайду роботу чи подамся на стипендію.
Але я не можу взяти й покинути своє життя. І Меґґі. Я її кохаю.
- Тобі не можна назад. Ти не розумієш. - Це ти не розумієш.
Мамо, ти не памʼятаєш, як це – когось кохати? А як же тато?
- Ти його хоч трохи любила? - Так нечесно.
А знаєш, що нечесно? Ти затягла мене сюди брехнею.
Я полечу до Меґґі, подобається тобі це чи ні.
Це твій батько втягнув нас у цю халепу.
Я тобі не розказала...
Просто...
Дякую.
Відсутність грошей – наша найменша проблема.
Батько заборгував якимсь типам.
Ти обманюєш.
Як думаєш, чому я потягла вас сюди? Бо хотіла в задрипане містечко?
Я привезла вас сюди,
бо думала, що тільки тут нас не шукатимуть.
Вертатися не можна. Це дуже небезпечно.
Як це – «небезпечно»?
Ті типи, яким батько заборгував, дуже страшні.
І видно, що готові на все, аби стягнути борг.
Можуть і вбити нас.
А як же тато?
Я дзвонила йому тисячу разів.
Його телефон поза зоною досяжності.
Думаєш, ці люди щось з ним зробили?
Ні. Ні, ні, сонечко. Ні. Тато може сам про себе потурбуватися.
Він там напевно вигадує план, як усе виправити.
Це вже вся правда.
Тому залишайся, будь ласка, тут і дай мені трошки часу.
Вибачте, мем.
Літак зараз злітає. Ви сідаєте чи ні?
Я знала, що ти не можеш жити без бабусі.
Їдьмо.
Допоможи.
Мені вже треба повертатися.
Куди вас відвезти?
Не знаю.
У нас – ані грошей, ані дому.
У тюрмі було краще. Ми мали на чому спати.
Подивіться за Ґольфо. Я зараз прийду.
Я знаю, що зрештою пожалкую, але...
у мене вдома багато місця.
Можу поставити ліжко в сараї.
То тепер ти чуйний?
Віриш чи ні, я чуйний. Ми не з тієї ноти почали.
Цікаво чому. Ти живеш у нашому домі. Ти вкрав мої гроші.
Ти теж не міс Конгеніальність.
Але я тобі прощаю, бо знаю, як це – бути в розпачі.
Кооператив переживає нелегкі часи,
а від нього залежить усе містечко. Ось чому...
я позичив твої гроші. Я розумію, так не можна.
Але ми тобі віддамо з виторгу за вино. Добре?
Дай мені... не знаю, дай мені...
кілька місяців.
Усього кілька місяців?
А це те саме вино, яке подають у барі?
Так.
Що ж, ти ніколи не віддаси мені гроші.
- Чому? - Бо твоє вино погане.
Забагато алкоголю, дуже сухе.
Добре, що виноград хороший.
Але винен тільки ти.
Знаєш що? Я вже жалкую, що був з тобою чемний.
Чекай. Я можу покращити твоє вино.
Я вмію. Я багато знаю про вино.
У мене своя крамниця.
Була своя крамниця.
Я допоможу продати більше пляшок.
Тільки не кажи, що ти сомельє.
Ти про мене багато чого не знаєш.
Мені потрібні працівники.
То ми їдемо чи як?
Обережніше з цим.
Супер. Будемо жити в кімнаті жаху.
Це найкраща кімната?
Колись була моя.
Я піду, а ви обживайтеся.
Ґольфо, за мною.
Джуліє, ти куди?
Що ти робиш?
Маріоно, вибач.
Куди ти з цим зібралася?
- В Америку. - Америку?
Ла-Муґа нестерпна. Я не можу тут залишатися.
І тому ти так утікаєш? Серед ночі, не попрощавшись?
Джуліє, що сталося?
Ти не зрозумієш.
- Я поїду з тобою. - Що?
- Кажу, я з тобою. - Ні. Ти не поїдеш.
Перестань.
Я не можу без тебе жити, Джуліє!
Маріоно!
Я теж не хочу бути далеко від тебе.
А зробімо так.
Я поїду перша.
А як знайду житло, напишу тобі.
І ти до мене приїдеш.
- Джуліє... - Я обіцяю.
Ти справді думаєш, що тато все виправить?
Авжеж, сонечко. Я впевнена.
БАРСЕЛОНА 20:45 ПРИБУВ
Так, доцю.
Тату, Кейт не прилетіла.
- У мене паніка. - Заспокойся. Спокійно.
Ні, ні. Я не заспокоюся. Кейт казала, що в неї проблеми.
Так. Ти знаєш, де вона?
Вона казала, що це якесь виноробське містечко в Каталонії.
Але ж вона з мамою?
Так, з мамою і бабусею.
Донечко, минуло всього кілька днів.
Я впевнений, що є пояснення.
Вона скоро з тобою звʼяжеться. Не будемо завчасно панікувати, добре?
Добре, тату. Добре.
Слухай, у мене зараз нарада,
але я тобі передзвоню, і ми з усім розберемося. Обіцяю. Згода?
- Люблю тебе, зайчику. - Бувай.
Бачимо, що Фред зник з лиця землі,
тому варіант у нас тільки один.
Знайдіть їх.
- Надіюся, ви голодні. - Дуже. Вмираю, так їсти хочу.
Пахне смачно.
- Саме так. - Ось.
- Досить? - Цілком.
Мені багато.
Мовчи і їж, дитино. Ти ростеш.
У моєму віці вже не так. Можна лише гладшати або худнути.
Лий, лий. Не економ.
Дякую, красеню.
Як смачно. Краса.
Смачного.
Будеш?
Так.
Правда, смакота? Хлопець божественно готує.
Іди до мене.
Добре ж?
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ «LA TIERRA DE LAS MUJERES» С. БАРНЕДИ
Переклад субтитрів: Олена Любенко