Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Algériában a '90-es években sújtott le először a mérgező érintés.
Egy fiatal pár már több mint egy éve járt.
Az egyetemen ismerkedtek meg, a következő évben esküdtek volna.
Házasság egyenlő szerelmeskedés.
De a pár nem tudott ellenállni a kísértésnek.
Egy nap már képtelenek voltak várni, s a vágytól hajszolva elbújtak...
A gyönyör pillanatában érezték, ahogy távoznak.
És meghaltak. Agyoncsapta őket a mérgező érintés.
Azt beszélik, a holttestük ottmaradt. Senki sem merte elmozdítani.
13 éves voltam, és örökre belém vésődött ez a történet.
A szex veszélyes. Lesújt rám isten büntetése.
De az örökkévalóságba ölelkező pár képe
szörnyen izgatott.
Nem, mama! Nem veszek el egy rendes muzulmán,
hűséges és jól főző anyát. Nem, papa! Nem leszek
művelt mintaarab Franciaországban, aki őrzi a hagyományait
és a köztársaságét, és nem számolom fel a rasszizmust.
Nem, kedves szüleim, ma már felnőtt vagyok,
de még mindig teljes mértékben leköt a gyönyör keresése,
és a szégyenérzet.
Gyönyör és szégyen.
Szép munkát végeztetek.
Hogyhogy egy ilyen mocskos és perverz fiút nemzett
egy ilyen példamutató család, mint az enyém?
Apám szigorú volt és dolgos.
Anyám az odaadás mintaképe volt.
Három fiuk született, de természetesen
nem éreztek cseppnyi gyönyört sem a nemzés során.
Ezért élték túl.
- Khobz? - Saha.
A családtagjaimat figyelve rájöttem,
hogy mindenki bevállalta a mérgező érintés kockázatát.
Mindenki dugott, csak senki nem tudhatta meg.
Megtudtam, hogy a két bátyám ugyanolyan perverz, mint én.
Az idősebb, Hakim, minden vasárnap a lakótársával, Borisszal jött.
Hakim annyira kedvelte a lakótársát, hogy meghívta
minden hétvégén a szüleimhez, akik amúgy imádták.
Kérsz még, Boris?
Igazából Hakim meleg volt, és Borisszal élt.
Volt egy fiuk, a kis Angelo.
Mindenki tudta, de senki sem mondta.
Jól működik a közös albérlet, nem?
- Igen. - Klassz!
- Jól működik a közös albérlet? - Igen, papa.
Mert emlékszel, Hakim, mit mondtam.
Azt mondtam, félek attól, hogy egy gyerekes férfival lakj együtt.
- Igaz, vagy nem? - De minden rendben.
- Minden rendben? - Igen.
Neked lett igazad. Igen, ennyit mondhatok.
- Ha igazad van, igazad van. - Igen.
Ha nekem van igazam, azt mondom, nekem van igazam.
Csak kár, hogy nincs ott az anyuka.
A másik bátyám, Djibril a környék becsületes vezérének adta ki magát.
Az állammal nem lehetsz becsületes.
Náluk kettős a mérce.
Az illegalitás nekünk legális. Még szép.
Ha loptok vagy dílerkedtek, megtehetitek.
Amikor lopunk, és dílerkedünk, csak egyenlők vagyunk, semmi több.
De a bátyámat nem a pénz motiválta.
Mivel az élet nem tette lehetővé, hogy ingyen csajozzon,
kurvázott, hogy helyreállítsa az egyenlőséget.
Egy hasistömb neki nem 200 frankot jelentett,
hanem szexet Sandrával.
A lányok iránt megszállottan, de rettegve a mérgező érintéstől
tudtam, nem mehetek oda hozzájuk.
Ezért jártam uszodába, hogy messziről bámulhassam őket,
távol az igazi meztelen lányok veszélyétől.
A higiéniára fittyet hányva diszkréten fogdostam magam,
és az úszó lányok között volt az első orgazmusom.
Még több buborékot, Fatima?
Amit tönkretett egy rémes látomás.
Anyám is a medencében volt.
- Tökéletes! - Jól van!
És ha teherbe ejtettem az anyámat?
Használja ki!
Megértettem, hogy ugyanazért járt uszodába, mint én.
Nem tudta pontosan, miért, de kellemesnek érezte.
Anyám ezért szerette Franciaországot.
39 évesen, miután szült három gyereket, először találkozott
a nem magányos szexuális gyönyörrel.
De apám néha nem a munkahelyén volt.
Így, ni! Akkor...
- Tony... - A felesége úszóoktatója.
Fantasztikusan gyorsan halad! Büszkék vagyunk rá!
A kölcsönös döbbenet szerencsére kioltotta a botrányt,
és szüleim folytatták kis ügyeiket, amikről soha nem beszéltek.
Mi lesz ma a vacsora?
- Csorba? - Másfél óra múlva, nem később!
A maszturbációs túlbuzgóságom viszont nyugtalanná is tett.
Nem fogok belehalni abba, hogy folyton cibálom a répát?
A szorongás képzelt betegségeket okozott,
és anyám kénytelen volt hetente orvoshoz vinni.
Madame Seloum?
De a látogatások Cohen doktornál csak rontottak a helyzeten.
Mert Cohen doktornak volt egy lánya, Léna, akibe őrülten szerelmes voltam,
és emiatt még gyakrabban és még intenzívebben
folytattam a magányos szexet, további betegségeket generálva.
Legutóbb a hasad fájt...
Minél jobban féltem, hogy meghalok,
annál többször mentem orvoshoz, és fordítva.
Szavamra, nem látok semmit.
Rászoktam, hogy biciklivel megyek el Léna háza előtt,
hátha meglátom.
- Sokszor vagy beteg. - Igen.
Mi bajod?
Várj!
Csukd be a szemed!
Csukd be!
Nyisd ki!
Szédülés fogott el Léna fehér bugyogóba zárt nemi szervétől...
De a mérgező érintés réme erősebb a vágynál.
Attól fogva egyetlen célom szüzességem elveszítése lett,
és minden reményem apám tárcájába fektettem.
...ami megnyugtatja a gyomrot.
Gyomor...
Egy óra Sandrával apám egynapi munkája az építkezésen.
Igazságosnak tűnt.
A test éhes...
És a vezérmotívum a végén...
Vezérmotívum... Igen, vezérmotívum.
Elfelejtettem egy másik alapvető tilalmat:
az arab nem lop. Mert ha egy arab lop,
az összes többi arabot vádolják.
Mit csinálsz? Tudod, mi lesz, ha így folytatod?
Majd nézd meg, mit csinál Jean-Marie Le Pen.
Elvisz! Tudod, mit csinál a kis arabokkal, akik lopnak?
Felvágja őket... Megeszi őket.
Úgyhogy magadhoz térsz, és arabokhoz méltó,
az algériaiakhoz méltó és az anyádhoz méltó leszel.
Az apádhoz, a muzulmánokhoz méltó leszel.
Sőt, a marokkóiakhoz méltó! Franciaországhoz méltó!
Különben szégyent hozol rám! Szégyent hozol rám.
Megölsz. Tényleg megölsz.
Ezeket az embereket megkérték, meséljenek róla,
és igencsak meglepő, hogy 28 évig vártak, hogy megtegyék.
Mert Algéria ugyebár 1962 óta független.
Így aztán kipakoltam Lénának.
Hogy lopni akartam, hogy egy profi vegye el a szüzességem, de lebuktam.
Arra gondoltam, hogy esetleg ingyen is megtenné e szívességet.
Lénával meghalni kellemes végnek tűnt.
De isten nagy, és az útjai kifürkészhetetlenek. Túléltem.
Mai vendégem, Youssef Salem "Mérgező érintés"-éből hallottak részletet...
A mérgező érintés mint isten büntetésének gondolata sokat elárul
kapcsolatáról a szereplőivel,
a szexualitással és a vallással. Egész pontosan mi is a tét?
A gyönyör egyenlő a bűnhődéssel.
Ez a fő gondolata minden vallásnak és minden puritanizmusnak.
A főhősöm, aki még gyerek, hisz benne.
Abban is, hogy Jean-Marie Le Pen a gonosz farkas.
Mert ő valóban a gonosz farkas volt.
Ez minden bevándorló gyerek élménye, aki a 80-as években nőtt fel.
Mert elhittük, hogy Jean-Marie Le Pen fel fog falni minket.
Emiatt rendesen kellett viselkednünk, de persze pont az ellenkezője történt.
Pedig a könyv végig vicces,
nem enged a neheztelésnek, gyűlöletnek, haragnak.
Az élet, a vágy, a gyönyör mindig utat talál magának,
és a szereplőim győzelmeket és szabadságot álmodnak maguknak.
- Youssef szabad? - Remélem.
Kiről beszél a mosollyal? A főhősről?
- Vagy saját magáról? - Magamról. Ön kérdez, én felelek.
Mintha zavarná egy kicsit. Mire számít?
- Félek. Csak tessék! - Azaz ismerjük.
Két életrajz miatt, amik nem arattak nagy sikert,
és amik elég bizalmasak voltak, nem fogunk hazudni a nézőknek.
A "Mérgező érintés" az első regénye. Intim, nagyon személyes regény
a családjáról. Az ember rögtön úgy érzi, hogy...
"Én vagyok Bovaryné, Youssef Salem."
- Önéletrajzi regény. - Egyáltalán nem az.
- Egyáltalán nem? - Nem.
Mivel a főszereplő Youssef...
- Nézze... - Kétértelmű.
Nem. A Youssef egy teljesen banális név.
Nevezhette volna Karimnak.
Garantálom, hogy semmi sem igaz, mindent én találtam ki.
- Nem önéletrajz. - Az önéletrajz nem sértés.
Szó sincs róla, de ez nem az.
Engem a szavak elrendezése érdekel, a nyelv.
- És a fikció. - És a fikció.
És milyen szép fikció a "Mérgező érintés" Youssef Salemtől,
aki a mai vendégünk a "Képzelt könyvtárban".
Nagyon tetszik nekünk ez a könyv, és sok sikert kívánunk neki.
- Jól van? - Kösz, Augustin.
Ugye, tudja, hogy nem sértésnek szántam?
Igen, tudom, csak nem akarom, hogy az emberek azt higgyék,
hogy ez a családom története.
Tudja, mit mondott Philippe Roth a családról?
Egy írót idézve mondta, hogy "Ha író születik egy családba,"
"annak a családnak annyi."
A HÍRHEDT YOUSSEF SALEM
Én köszönöm.
Igazából nem is ismertem, van valami érzelmi szál.
Köszönöm.
Kéne valami a rádióban is. Előtérbe kell helyezni a szöveget.
- Úgy tudtam, nem hív meg kétszer. - Nem sűrűn, de kijöhet belőle valami.
- Velem beszélje meg! - Hívhatlak? Elkérem a számodat.
- Futok, mert... - Jó.
- Rólam beszéltek? - Igen. Nagyon örül,
a rádióba is meg akarja hívni.
Kaphatnék előleget a TGV-re? Ma van anyám szülinapja is.
- Nem. - Nem?
Adhatok előleget, de nem egyet.
Nem értem. Több előleget fizethet?
Vicceltem. Már kapott előleget, és elköltötte.
Katasztrófa a könyvkiadás, nem lehet.
Tessék... Macaron. Úgy kaptam.
- Az anyukájának. - Köszönöm, Lise.
Mert jó volt Augustinnél.
Üljünk le oda!
Nem ismerem ezt a környéket.
Ide!
Jaj, ne! Olyan lepukkant hely!
Itt lakom.
Ha apám elolvassa ezt a könyvet, megöl.
Ki szervezi 45 évesen az életét az apjától függően?
Én. Apám azt hiszi, algériai hősökről írok könyveket.
Két mániája van: az algériai hősök
és a helyesírási hibák. Ezért hagytam helyesírási hibákat a kéziratban.
Ezzel engem is szarban hagy. Szólhatott volna nyomtatás előtt.
Így milyen kiadónak néznek?
Szeret rajtakapni, szeret kioktatni,
és ráhagyom, ennyi.
Nem akarja, hogy elolvassa, mégis hagy benne
hibákat, hogy elolvassa?
Igen, így van.
Safia! Még egy ugyanilyet, légy szíves!
- A Marguerite Duras whiskyd. - Fizetek egy kört mindenkinek!
- Rendicsek. - Úgy tudtam, le van égve.
Van hitelem.
Holnap találkozom a szüleimmel, úgyhogy bepiálok. Ez a hagyomány.
Bulizzunk! Gyertek!
Safia! Jövünk!
- Közel-keleti. - Los Angeles-i.
Ahogy mondod... Los Angeles-i...
- Kedves! - Mindenesetre... Bocsánat,
elég béna csajozós duma, de imádom a frizurádat.
- Nem vicces! Tényleg imádom! - Tényleg szép!
Fizethetek?
Felírjam?
544 euró.
Hagyd abba, nem vicces!
Álandóan csak kiröhögsz!
- Szenzációs volt! - Nem vagy úriember.
Most már bevallhatom?
- Csak lementem sült halat venni. - Tudtam!
- Sziasztok! - Szia!
Szevasz!
Hello, Youssef! Jól vagy? És a család?
Jól vagy, Malika?
- Hiányoztál nekünk! - Igen...
- Puszi az egész családnak! - Szia!
Hogy vagy?
- Szia, papa! - Youssef!
Ez meg mi?
Lilian volt. Tudod, a húgod lakótársának a fia.
Ki akart sminkelni, nem mondhattam nemet.
- Jól áll. - Szia, Youssef!
- Chrissa! Bocsánat! - Semmi baj.
És? Jól utaztál?
Igen, papa, nagyon jól.
És haladsz az emír életrajzával?
- Persze. - Kijavítottam az első oldalakat.
És?
Hihetetlen, mennyi hiba volt benne. Elsüllyedtem szégyenemben.
Mit fognak szólni? Hogy mi, arabok nem tudunk franciául írni?
- Ezt akarod? - Még jó, hogy itt vagy nekem.
A kiadó is olvasta az emírt? Mit szól hozzá?
- Gondolkodik. - Hogyhogy gondolkodik?
Gondolkodik. Nem könnyű. Nem tudja van-e piaca
Abdel Kader emírnek.
Mi az, hogy piaca?
- Az emírnek nem kell piac. - Én is ezt mondom neki.
Az algériai hősöknek nincs szükségük piacra, te is tudod.
- Az algériai hősök halhatatlanok. - Halhatatlanok. Tudom, papa.
Nahát, mama! Észre se vettelek. Bocsánat, mama! Jól vagy?
- De sovány vagy! - Nem vagyok az...
Várj csak... Nézd!
Boldog szülinapot, mama! Nem felejtettem el a szülinapodat.
- Köszönöm. - Boldog szülinapot, mama!
- Mi ez? - Ladurée macaron.
Vigyázz! Ne így edd! Finoman kell enni.
Láttad, hogy bánnak velünk? Na, ez a kettős mérce!
- Várj... - Mindig mi maradunk benne.
- Szia! - Nincs szia!
- Megaláznak, te meg itt állsz... - De én...
Aztán ne csodálkozz, ha egy nap bezsongunk!
- Miről beszélsz? - A haragunkról. A dühünkről.
- Teljesen jogos a dühünk. - Jó...
És a düh helyreállítja az egyenlőséget.
- Oké... - Sovány vagy!
- Hagyjátok már ezt! - Enned kell.
Nagyon sovány vagy.
- Sovány vagyok? - Irtó sovány.
- Ráadásul irtóra! - Igen, fogytál.
- Evett, vagy nem? - Nem, majd mindjárt eszik.
Itt a kis gazfickó!
Annyira aranyos a kisfia!
Igen.
Nem bosszantotta fel?
Nem, dehogy, aranyos kis kölyök!
Amikor közös albérletbe költöztetek...
Emlékszel, Loubna? Kérdeztem, biztosan együtt akarsz-e élni egy terhes nővel.
- Emlékszel, Loubna? - Persze.
- Igazad lett. - Miben?
Semmi problémát nem okoz. Semmit!
Semmi probléma!
- Nahát... - Látod?
Mouss!
- Sziasztok! - Szia, Slam!
Szia!
Édeském! Puszi...
Ez mi? Mama, mi ez?
- Ladurée macaron. - Ladurée macaron?
Igen. Miért?
Mert én szoktam hozni a süteményt. Pék vagyok...
Jó, de csak pár macaron, hogy örüljön a mama.
Nyugi, hoztam epertortát! Van epertorta.
Megesszük az epertortát, nem sok, semmiség, csak hogy örüljön.
- Tisztelhetnéd... - Nyugodj meg!
Ha neked ez gond, nem esszük meg, és kész.
- Nem ezt mondtam. - Feszültek vagytok.
- Semmi gond, mama. - Uszodába kéne járnotok.
Uszodába?
Ha nem vagyok jól, uszodába megyek.
Uszodába, drágám...
És amikor visszajövök, majd' kicsattanok.
Tudod, hogy mindig ott van Tony, az úszómester.
- Az uszodában... - Mindig olyan...
- Ezért szeretek odajárni. - Igazad van, mama.
- Emlékszel Tonyra? - Emlékszem.
Jó ez a Franciaország! És hogy van Caroline?
Hogy van Caroline?
Caroline nagyon jól van, közbejött neki egy előadás,
nem tudott eljönni, de puszil, és boldog szülinapot kíván, mama.
Köszönöm.
- Már két éve nem jött el. - Már két éve?
Már azt fogjuk hinni, szakítottatok.
- Igen? - Átfutott az agyamon...
Nem, nem szakítottunk,
még mindig házasok vagyunk, együtt élünk. Mi a bajod?
- Semmi. És neked? - Neked? Rég láttunk férfival.
- Még mindig nincs férjed? - Válogatós vagyok.
- Tényleg? Túl válogatós vagy. - Nem.
- Viszket? - Csak van ott neked valami.
- Neked ment valami a szemedbe. - Na, jó...
- Csukjátok be az ajtót! Csukd be! - Nyugi, becsukjuk.
- Olvastuk. Elolvastuk az izédet. - Mit?
- Tudod te azt. - Rohadt jó!
Hogy írhattál ilyen szart?
Fikció. Csak egy regény. Minden kitalált.
- Hogy tehetted ezt? Nagyon durva! - Kihasználsz minket és megalázol!
Ha a papa és a mama ezt elolvassák...
Kösz a nyomorék díler mániákus tesót.
Azt hitted, nem jövök rá? Hogy tehetted ezt velem?
Eleve röhögsz a túlsúlyomon.
Honnan szeded ezt a hülyeséget a dílerkedésről?
És sosem feküdtem le szexmunkással. Te beteg vagy!
A mama sem az úszómesterrel.
- Tudom. - Képzeld el, ha a papa elolvassa!
- Agybajt fog kapni! - Megérdemelnéd, hogy fejbe vágjunk,
hogy likvidáljunk. És legitim lenne az erőszak.
És miért csináltál belőlem pasit?
Miért csináltál belőlem köcsögöt?
- Leszbifóbiás vagy? - Nem te vagy az.
- Nem én? Akkor ki az? - Bocsánat...
És én nem is vagyok benne a könyvben.
Nem vagyok benne.
Bocs, Mouss, de miért veszel mindig mindent magadra?
Ne most!
Válaszolnál a kérdésemre?
Miért csináltál belőlem köcsög bátyot? Miért?
Mert nem tetszik, mert a leszbikusok nem szexik a te világodban?
És a dagi-iszlamofóbia! Nem szereted a kövéreket és a muzulmánokat?
- Mit képzelsz te? - Én nem is létezem.
De. Mesélek a baguette-jeidről.
A baguette-jeimről? Na, ne mondd!
Azt mondod róluk: "A kenyérnek nem kell jónak lennie, ha sok van."
- Ezt mondtad? - Nem tudom. Már nem tudom.
Nem jelent semmit, és nem franciás. Így emlékezel meg az öcsédről?
Látszik, mit gondolsz rólam. Kösz szépen!
Mouss! Légy szíves! Jó a kenyér.
Ha papáék megtudják, hogy Chriss és Lilian...
- Nem tudják meg. - Nem ízlik a...?
De, ízlik a quiche-ed.
- Mit csinálsz? - Semmit...
De. Jegyzetelsz?
Dehogy!
Basszus, jegyzetel!
- Jegyzetel! - Add vissza!
Ez nem normális!
Megint kezded?
Te beteg vagy! Kukkolsz! Megerőszakolsz minket!
- A vitáinkat is leírod? - "Dagi-iszlamofóbia!"
Leírtad, hogy "dagi-iszlamofóbia"? Megint a kövérek? Megint a kövérek?
Ilyennek kell lenni. Fatou-val ilyenek vagyunk.
- Soha nem árul el, és én se őt. - De Djina még vele van.
Akkor figyelj! Nézd meg, hol van.
Rólam beszéltetek a vízben! Ez most komoly?
Nem rólad beszéltünk.
- Ott voltatok a vízben... - Nem rólad beszéltünk!
A szemembe mondd, mi a bajod.
Ne csináld! Egy csapat vagyunk.
Ez kő. Nem nő vissza a szőr.
Olyan szép! Mind Rachidnak drukkolunk.
Port-de-Bouc-i. Büszkék vagyunk rá.
- Hol van? - Középen.
- A tengerben. - Kínlódik.
- Nem kínlódik. - De elöl van.
Az az elv, hogy ne legyen könnyű.
Látod?
Bravó, Rachid!
- Bravó! - Szeretlek!
- Nem a legjobb. - Akkor is ő az első.
Ne már, papa!
Kapcsold ki, papa!
- Alain Rey-ről beszélnek. - Nem!
- Ki az? - Nem is ismerjük.
Nagyon csodáltam azt az embert.
- De mi nem! - Tudod, milyen nagy nyelvész?
Tudjuk, de kapcsolj vissza a másikra!
Te is azt akarod nézni a "Képzelt könyvtár" helyett?
- Gyorsan, mert lemaradunk! - Egy író! Mondhatom, szép!
Az irodalmi műsorok a szakmai bukásaimra emlékeztetnek.
Na, tessék, fáj neki!
Legyél kedves a gyerekeiddel!
- Szóval kínos... - Váltsd már át, papa!
- Váltsd át, és hallgass! - Hihetetlen, milyenek vagytok.
- Kapcsold már át! - Kösz, papa!
A Koh Laboa jakszem-próbája.
Felkészültek, uraim?
3, 2, 1, rajt!
Húst eszik? Az nem halal!
Nem, az csak szem, mama.
Szem? Még rosszabb!
- Hajrá, Rachid! - Szemet nem eszünk.
- Rágd meg, Rachid! - Ne, ne! Nyeld le egyben!
Hajrá! Algériai vagy! Vállald fel!
Muszáj megcsinálnia.
- Ne okozz csalódást! - Gyerünk, Rachid, hajrá!
Nem szeretem, Joachimot, egy szemét!
- Francia. - Egy szemét...
Nem azt mondtam, hogy francia.
- Joachim! - A francba! Ő nyert!
Nem!
A másik előbb dugta ki a nyelvét.
Meresztgeti a szemét, mert macaront eszem, nem a sütijét.
Csak szeretném, ha ennél belőle.
Ne kezdd már megint! Finom a sütid!
Csitt legyen! Jön a tanács! A szátok!
...a papíron annak a neve szerepel, aki ma este kiesik.
Ha kiesik, nem nézzük többet.
Rachid!
- A rohadt életbe! Nem ér! - Jaj, ne!
A Felkelő nap törzs tagjai úgy döntöttek, te esel ki,
be kell fejezned a kalandot.
Csak az arabok esnek ki, mint mindig.
- Dehogyis! - De igen.
Nem! A legjobbat küldik haza. Rachid a legjobb, ezért tűnés!
Csak egy fehér külföldi mondhat ilyet, aki Párizsba jön.
De tényleg. Egyetemi tanulmány is van róla.
Amerikában mindig a legjobb nyer,
itt a legrafkósabb. A leggyengébb.
Összefoglalhatom?
Ez egy rasszista ország.
- Reklám... - Jaj, ne!
Kapcsold át, papa! Add ide!
Ne, ne! Engedd már el!
- Nem nézzük! - Nem te vagy a tévében?
- Menj odébb! - Nincs semmi...
Várj! Csak a kábel, mama.
- Javítsd meg gyorsan! - Javítsd meg!
Ne fogdosd össze!
Te beteg vagy!
Eltört. Meg tudod csinálni?
Lehet, hogy csak kijött a konnektorból.
Nincs több tévé!
Mindez a Koh Laboa miatt.
Mama, veszünk másikat.
Négy részletben plusz költség nélkül.
Láttam a Boulanger-nál.
Mi lesz velem tévé nélkül?
- A főzős műsoraim! - Majd olvasol.
Kelj fel, mert elkésünk!
Kértem időpontot Cohen doktornál-
- Cohen doktornál? Miért? - A betegséged miatt.
Milyen betegségem?
Nem jön össze a gyerek a feleségeddel,
meg minden. Leellenőrizzük a dolgokat.
- Azt mondtam, kelj fel. - De, mama!
Cohen doktor már öreg lehet.
Madame Salem?
Youssef?
Mit tehetek önökért?
- Semmit. - Hogyhogy semmit?
Arról van szó, hogy
a fiamnak nem jön össze a gyerek a feleségével, Caroline-nal.
Tenni kell valamit, ez nem normális.
Szegény már 45 éves. Az apjával nagyon boldogtalanok vagyunk emiatt.
- Értem. - Minden álmom egy kis...
Érti? Szép lenne Franciaország.
Egy kicsi, akit így ringatnék, magamhoz ölelve. Érti?
Meghallgatom.
Nem lenne gond, ha kint várna?
Miért?
- Szóval nem jön össze a gyerek? - Két éve külön élünk Caroline-nal.
Ja, értem. És ő tud róla?
- Caroline? - Nem, az anyukád.
- Ja, nem. Nem tud róla. - Csalódott lesz.
Nem, mert nem mondom meg.
Még mindig olyan sokszor vagy beteg, mint 13 évesen?
Igen, de már nem megyek miatta orvoshoz.
Képzeld, olvastam. Azért nagyon pofátlan vagy.
Legalább más neveket írhattál volna.
Azok csak szereplők. Fikció. Egy regény.
Igen, de az egyik szereplőnek pont itt van egy anyajegye.
Csak véletlen.
Nem én vettem el a szüzességedet, nem én voltam az első.
- Nem hát. - Mi soha...
- Soha!
Soha! Ezért írtam ezt a könyvet. Csak elképzeltem, hogy lehetett volna.
Folytatom a vizsgálatot.
Igen...
- És a nyelv... - A mi?
A nyelv...
- A nyelv? - Igen.
Azt akarod, hogy tegyem a...
Nem! A könyvem nyelve. Az írásé.
A könyvé nagyon jó. Nagyon jól van megírva.
Nem cirkalmas.
Megint a riasztó. Felírok egy receptet.
Állandóan megszólal a riasztó.
YOUSSEF CSAPDÁBAN
Következik adásunk második könyve,
az idei irodalmi új év eseménye.
A marseille-i Youssef Salem első regénye,
a "Mérgező érintés" az LM kiadótól.
Ha jól tudom, az "Obs"-nál nagyon tetszett, Paul.
Mindenképpen. Szóval mi is a "Mérgező érintés"?
Vádirat a muzulmán prüdéria és a színlelt viselkedésformák
a bevándorló generációknál, amit a rossz közérzet ural.
Büszke lesz rám. Hajthatatlan voltam.
Nem emlegethetnek önéletrajzi elemeket.
Szeretem magát, Lise! Köszönöm!
Annál is erősebb, mert azt hangoztatja,
hogy nem önéletrajzi elbeszélés.
Szóval ez egy regény, egy igaz és valós regény.
Igen, és... Nem?
Meriem, nem kapott sokkot, amikor elolvasta a "Mérgező érintés"-t?
Nagy szavak! Nem kaptam sokkot,
ellenben fáj. Fáj, ha azt hallom, hogy a kollégám tömjénezi
ezt a regényt, ami ön szerint egy kétséges világlátást ír le,
amiből először is a nőgyűlöletet száműzném.
Már megint a nőgyűlölet!
Igen, merthogy arról van szó.
Minden adásban ezt mondja, Meriem.
Nincs itt más nő, tudom, miről beszélek.
Vegyük a regény elejét, ahol az ifjú "hős" a rokonai hátsóját bámulja,
amikor takarítanak, és izgalomba jön...
- Nagyon bájos! - Elviselhetetlen!
Válaszoljon! Maga szerint ez feminista?
Nagyon szép, nagyon bájos!
Nem. Engem a szerző önutálata döbbent meg.
- Nem! - Utálja a benne lévő arabot.
Ritkán olvasni ennyi klisét embercsoportokról,
főleg a muzulmánokról.
Ez a könyv ítélkezik, sérteget. Minden rasszistát el fog bűvölni.
Pierre de Choudens, nem a rasszista szó miatt
fordulok önhöz, hanem azért, mert úgy érzem,
magának sem tetszett könyv, csak más okból.
Nehezemre esett elolvasni ezt a könyvet,
mert nagyon rosszul van megírva, és ennyi.
- Egyáltalán nem. - De.
Bár egy idő után nem számoltam,
tele van hibával.
Ebben van valami.
Vajon a kiadónál átolvasták, vagy azt akarják sugallni,
hogy a szerző iskolázatlan?
Ez túlzás.
Ha a könyv bármilyen érdeklődést kivált,
az csakis leereszkedésből történhet meg.
A lakótelepek popsis történetei tetszenek az elit külvárosban,
mert olcsó szórakozásra vágynak.
Szóval a könyv középszerű, de annyi érdeme van,
hogy pontosan írja le a külvárost,
amennyiben elkerülhetetlenül jelen van a drog,
a vallás, a kommunitarizmus, egy letűnt kor hagyományai.
- Ugye, hogy a rasszistáknak tetszik? - Ezt visszautasítom!
Megnyugszunk, aztán folytatjuk a beszélgetést
személyesen a szerzővel, mert Youssef Salem is itt van.
Bocsánat!
Természetesen az "Aktuális értékek" segíti fel.
Csak egy észrevétel.
- Jó estét! - Jó estét!
A színfalak mögött hallotta a beszélgetést,
hallotta a kritikusait. Nem finomkodtak.
Önutálat, középszerű stílus, és persze a helyesírási hibák problémája.
Térjünk vissza az önutálatra,
amiről mindenki beszélt. Ön is így éli ezt meg?
Ilyen gondolatokkal írta ezt a könyvet?
Mi az ellentéte az önutálatnak?
- Majd ön megmondja. - Meg én!
Az ünneplés, ugye? Ebben az esetben
inkább az önutálat, mint az önünneplés. Elnézést.
Csak egy család történetét akarom elmesélni ebben a könyvben
a lehető leglelkiismeretesebben, és ez a család történetesen arab,
és vannak hibáik.
Édouard!
Szerintem ez így elég világos. Fontos kulcs ez a regényhez.
- Mi az? - Tweetelnek?
Beszélnek, de nem jókat mondanak.
A rossz reklám is reklám.
Különösen ebben a stúdióban.
Milyen példát akar mutatni az itt élő maghrebieknek?
Nem vagyok példa, senkit sem képviselek.
Sőt, követelem magamnak a jogot a középszerűséghez.
És minden arabnak.
Salem úr, akarja vagy sem, maga példát mutat,
mert a francia, aki elolvassa a könyvét, azt mondja:
"Ilyenek az arabok".
Szóval? Azt hiszi, szörnyűségeket írhat rólunk,
hogy jobban értékelje a fehér elit?
Nem ismerem magát. Nem hizlaltunk együtt disznót.
Bocsánat. A disznóhizlalás...
- Jó vicc volt. - Béna volt, rossz a humorérzéke.
Visszatérve a könyvre, Salem úr...
Kaphatok még egy pohár vizet?
Arról álmodik, hogy maga is fehér legyen. Az ilyet úgy hívják:
"kollaborarab". Elárulja a származását,
hogy a domináns osztályba sorolják.
Szóval ha egy arab nem ért egyet magával,
már nem is arab?
- Dehogyis! Nem ezt mondtam. - De, erre célzott.
Maga az arabság hőmérője.
Maga dönti el, ki arab, ki nem. Erről van szó.
Ha egy arab alkoholt iszik, tíz pontot veszít az arabságából.
Ez a szuper osztályozási rendszere?
Ha egy arab megdug egy francia nőt, hány százalékot veszít?
Ha egy arab nem hisz istenben, az mennyi?
Mínusz 90%? Ha tetszik, ha nem, ugyanolyan arab vagyok, mint maga.
Nem maga dönti el, ki az, és ki nem.
Ebben szeretnék Salem úr védelmére kelni.
Te semmit sem védesz meg. Magadat védd!
Térjünk át a szexualitás témájára,
mert az nagyon fontos a könyvében.
Nagyon frontálisan közelíti meg a szexualitást,
ami borzasztóan ritka a maghrebi közösségben.
Átszövi az obszcenitás. Minden pózt bemutat,
nem kímél meg minket a leírástól. Némelyik gyomorforgató volt.
- És a nyelv? - A nyelv?
A nyelv. A nyelvről nem hallottam semmit.
Konkrétan milyen nyelvről akar beszélni?
- A nyelvről. - Ez komoly?
Ennél konkrétabban nem tudom.
Maga meg nevet? Na, jó, most már elég volt!
Tudja, mit csinál? Nem.
Salem úr, amit most csinál, az szexuális zaklatás a...
Nem, dehogy!
- Itt nincs obszcenitás! - Ezt is veszik?
Annyit mondok, hogy feljelentem.
Nem bírom tovább!
Csak tessék!
Szörnyű!
Mi kell még? Mindenhol magáról beszélnek.
Rasszista perverz alkoholistának néznek,
és senki sem beszél arról, ami a könyvben van.
Talán téves okból veszik meg, de mit számít, ha megveszik?
Aztán rájönnek, hogy ez irodalom.
Szakmát akarok váltani. És arcot is.
Ha fizetnem kellett volna ezeknek a hülyéknek,
esküszöm, megtettem volna.
- Így védi meg az irodalmat? - És ez még csak a kezdet.
Az első lépcsőfok.
Az újságírók és az értelmiség is beszáll a vitába, hogy megvédjék.
Az már irodalmi esemény: a második lépcsőfok.
Ideális esetben a harmadik egy családi pszichodráma,
beismeréssel a szexualitásáról.
- Hogyne, persze. - A másodiknál maradunk?
Igen.
Nem undorodik ettől a cirkusztól?
Kénytelen voltam eladni a részem felét
egy nagy kiadónak. És ma délután találkozom
egy szerzővel, hogy részt vegyek az eladatlan könyvek bezúzásán.
Az összes eladatlan könyvén... Mi az? Fontos?
- Nagyon fontos. - Jó, akkor fél perc.
Tudja, mi az a bezúzás? Tudja, mi az?
- Nem bírom tovább... - Halló? Igen... Nem...
Várjon! Köszönöm! Viszlát!
Azonnal üljön le! És mostantól tegeződünk.
Már mondtam, hogy nem ragaszkodom hozzá.
Youssef Salem, hivatalosan is
felkerültél a Goncourt-jelöltek listájára.
El kell mondanom a szüleimnek.
Rachid! De örülök, hogy látlak!
- Jól vagy? - Persze.
Örülsz? Kérsz autogramot?
Naná!
- Hogy hívnak? - Nina.
Megöleljelek, Nina?
Köszönöm! Persze! Megfoghatom az izmaidat?
Fogd csak meg!
- Köszönöm! - Aranyos vagy!
- Jó utat! - Szia!
Rachid, sárga csapat, Koh Laboa.
- Örülök. - Köszönöm, nagyon kedves!
Természetes, ha az ember jó fej a rajongókkal.
Annyi szeretetet kapunk!
- Monoi illatú? - Igen.
Látta, hogy ejtettek ki?
Azt hiszem, a szüleimmel láttam.
A szülők! Szeretnek a szülők.
Nagyon tetszem a szülőknek.
Tessék. Örülök.
Az a sok gyengédség, komolyan...
Jólesik azok után, ami történt velem.
Mi történt?
Összeesküvés áldozata lettem. Kiszavaztak,
pedig én voltam a legjobb. Kiszavaztak,
holott megtaláltam nekik a védőfelszerelést.
Amikor a szigetre értem, minő véletlen, nem volt felszerelés.
Franck, Djina és Alfred is benne volt. Sőt, Fatou is.
És a döntőben, amikor jakszemet kellett enni a lehető leggyorsabban...
Bizonyítékom van, hogy amit a hülye Joachim megevett,
marcipánból volt.
- Marcipánból? - Marcipánból.
Megtaláltam a cukrászt, aki csinálta,
nyilván pénzért. Én nagylelkűséggel és szeretettel játszom.
Ők árulással és hazugsággal.
És este 6:5 arányban kiszavaztak! Hat ember,
aki önszántából ellenem szavaz, ilyen nincs!
Fentről jött. Mert egy arab nem nyerhet. Egy arab hajtsa le a fejét.
Mennem kell, van egy kis munkám.
- Egy óra, és ott vagyunk. - De dolgoznom kell.
Várj... Mert nem tudom, de olyan érzésem van, hogy ismerlek.
Lehet.
Barkochbázzam ki, értem. Ismert vagy, ugye?
Nemrég szerepeltem egy tévéműsorban.
- Tényleg? - Igen. Író vagyok.
- Író vagy? - Igen.
A rohadt életbe! Ez csúcs! Remek! Kér arab sztár
a csúcson a TGV-n.
Nem vagyok a csúcson.
Nem kell ez. Tudom, milyen ez.
Sztárnak lenni ajándék, de ha valaki arab sztár,
céltáblává válik.
- Mondok valamit. - Tényleg dolgoznom kell.
A sors hozott az utamba.
Régóta keresem azt, aki méltó arra, hogy megírja az önéletrajzomat.
- Az önéletrajzodat? - Azt.
Azt neked kell megírnod.
De én nem tudok írni. Te fogod megírni.
Van mit mesélnem, elhiheted.
Te meg én leleplezzük a Koh Laboa botrányát.
- Telefonálnom kell. - Hagyd itt a cuccodat!
Nem, szükségem van rá, hogy dolgozzak.
- Visszajössz? - Vissza.
- Gyere vissza! Várlak. - Igen, persze.
Emlékszel Tonyra, az úszómesterre?
Magas, jó felépítésű...
Bocsánat, mama, papa... Mondanom kell valamit.
- Nagymama lettem? - Nem, mama, még nem.
- Kiadták a könyvemet. - Na és?
A kiadód kiadta "Az emírt"?
Nem "Az emírt", egy másikat. Egy regényt.
Regény? De egy regény nem múlja felül "Az emírt".
"Az emír" igaz történet. Hihetetlen,
mert történelmi személy, de a valóság mindig felülmúlja a fikciót.
Fikció... Tudom, papa, tudom. Ugyanezt mondtam a kiadómnak is.
De annyira makacs... Ráadásul...
Ezt a könyvet veszik az emberek.
- Az jó! - Igen.
De nem is javítottam ki a próbanyomatot? Ajjaj!
Ahogy ismerem a helyesírásodat, Youssef, nem lehet jó.
Mit gondolhatott a kiadód, amikor látta a hibákat, amiket csináltál?
Elfelejtettem átnézetni veled. Belebetegszel, ha meglátod a hibákat.
Ne olvasd el, légy szíves! Ne olvasd el! Ki se nyisd!
Akkor se, ha Goncourt-ra jelölték.
- A Goncourt-ra? - Az egy verseny?
- A Goncourt-díjra? - Igen.
A Goncourt-ra?
Ez... Istenné avatnak, fiam!
Papa, ez csak jelölés, még nem dőlt el.
Megkapod! Ha nem, csalódott leszek.
Nem okozhatsz csalódást!
De milyen verseny ez?
A Goncourt. A legjobb verseny! A legjobb!
Jó ez a Franciaország!
Bravó!
- De örülünk! Megünnepeljük! - Az biztos.
- Szia, mama! - Szia! Ülj le, és egyél!
Nem vagyok éhes.
Délután találkozom Bouchrával az uszodában.
Nem jössz velünk, mint régen?
Nem érek rá, mama. Este pedig megy a vonatom.
Sosem érsz rá. Nehogy játszd az eszed a jelölés miatt.
Legalább elénk jössz?
Tudsz adni puszit, mielőtt elmész.
Jól van. Hol a papa? Alszik?
Elment a könyvesboltba, hogy megrendelje a könyved.
- A mérgezőt. - Nem, azt ne!
- Nem lehet! Fel kell hívnom. - Tudod, hogy apádnak nincs telefonja.
Jó napot!
Jó napot kívánok! A szerző vagyok, Youssef Salem.
Még nem olvastam, de el fogom. Állítólag szuper. Mindenesetre veszik.
Épp ez az! Nem szabad többet eladni!
Tessék?
Mindenképpen le kell vennie a polcról.
Majd elmagyarázom, nagyon bonyolult, de nagyon sürgős.
Azt nem lehet. Én könyveket árusítok. A maga könyvét is eladom.
De ezt a könyvet nem adhatja el.
Mindegyiket megveheti.
- Akkor mindet elviszi? - Hagyjuk ezt!
Le vagyok égve, nem tudnám kifizetni.
Egyáltalán nem tetszik ez az írói megvetés.
- Könyörgök! - Nélkülünk maguk senkik!
Élet-halál kérdése. Könyörgök!
Így, ni! Nincs több eladó könyv. Egy sincs. Kérem!
- Jó napot, hölgyem! - Uram...
A "Mérgező érintés" az orvostudományról szól?
Nem hinném. Vagyis...
Tudja, a fiam írta.
Kezdetben közepes volt franciából, de végül
megértette, hogy fontos a tanulás.
- Igen, képzelem. - Nehezen indult.
13 évesen rajtakaptam. Pénzt lopott a tárcámból. Az én fiam tolvaj?
Soha! Meghalnék szégyenemben. De író... Igen!
Büszke vagyok rá. Lenyűgözött. Igen, lenyűgözött!
Legközelebb vele jövök.
Dedikálhat is. Szóval miről szól az a könyv?
Egy család története, akik Port-de-Boucban élnek...
Egy poros buksza története Port-de-Boucból.
Igen, egy poros buksza
a Port-de-Bouc-i életükben Port-de-Boucban.
Csak sajnos az a példány már elkelt.
- Tényleg? - Igen.
Nagy tolongás volt ma délelőtt.
S mint mondtam, azt a példányt lefoglalták.
Jó, hogy. Ha egyszer Goncourt-ra jelölték. Sikeres a fiam.
- Félreteszek önnek egyet. - Köszönöm szépen. Viszontlátásra!
Viszontlátásra!
Egy kis napilap újságírója.
- Hogyhogy? - Lecsaptam a telefont.
Konkrét kérdéseket tett fel?
Igen. Megkérdezte, mi igaz, mi nem igaz,
meg ilyenek. Basszus!
És ha megkapod a Goncourt-t, pokoli lesz.
Nem kapom meg, lehetetlen. Tényleg nagyon sajnálom.
Egyáltalán nem sajnálod. Élvezed, hogy szarban vagyunk.
Tényleg sajnálom, csak nem tudom megállni...
Tessék, a kávé.
Tessék, hugicám.
- Köszönöm. - Chrissa...
- Köszönöm. - Kösz, Mouss!
Mouss az egyetlen, akit nem írtam bele a regénybe,
és ő haragszik a legjobban.
Mert nem volt róla semmi sikamlós.
Mit mondhatnék Moussról?
Azt kell leírni, ami hazug, ami szégyellnivaló.
- Akkor kell írni, amikor mocsok van. - Én csak kényszerből hazudok.
Nem jókedvemben, nem azért, hogy könyveket írjak.
Ha majd leszbikus leszel, megérted, milyen kényszerből hazudni.
Hülyeség. Biztos vagyok benne, hogy a mama és a papa elfogadnák.
Imádják Chrissát.
Imádják, mert azt hiszik, a lakótársam.
Ha tudnák, hogy nyalogatjuk egymás punciját,
talán kevésbé jól fogadnák.
Jól vagy?
Igen.
Nemsokára indul a vonatom, és nem szeretem, amit ott adnak.
Gusztustalan. Csinálnál nekem valamit?
Egy quiche-t vagy egy süteményt.
Összekészítettem egy zacskóban. Fánk és quiche.
- A kávézóban? - Ott.
Nem gondolod, hogy beszélnünk kellene?
Mouss!
Moss kezet, és gyere segíteni!
- Mit csináljak? - Fogd a tésztát!
Csináld utánam. Várj! Be kell lisztezni.
Emeld fel a kezed!
- Tegyem rá a kezem? - Igen.
Egy, kettő...
És három.
- Csináld! - Nincs meg a mozdulat.
Egy, kettő...
Ne csak úgy ütögesd!
- Ne csak úgy ütögesd! - De jó csinálni.
Tudom, de ne ütögesd!
Látom magam előtt, ahogy csináljátok. Mindig ez volt az álmom.
- Jó a cigi, mi? - Jó.
- Jó, mi? - Igen, nagyon klassz.
- A kendő is új? - Végül is muzulmán vagyok.
Az nem új, de a kendő új.
- Szóval idegesít. - Nem.
Annál jobb, ha idegesít. Annál jobb!
Ha idegesíti az olyanokat, mint te, akkor örülök.
Tudod, mit? Hordani fogom a kendőt
szolidaritásból minden nőért, akik kapnak a pofájukba.
Kettős mérce.
Író vagy, de erről nem írsz. Eszedbe se jut védeni a muzulmánokat.
Nem védek meg senkit. Nem vagyok Zorro.
Az írásért írok. Ez így mond valamit?
Úgy bánnak velünk, mint a szarral. Nem látod, mert író vagy, ajnározunk,
és általánosítod az irigylésre méltó helyzetedet.
Neked van bajod az arabokkal.
A családunkban mindenki szégyelli, hogy arab.
Moustapha Moussnak hívatja magát, Loubna Loulou-nak...
Csak én vállalom fel. Szép név a Bouchra.
- Bouchra... Tetszik! - Kemény.
Nem kemény, tetszik. Fogd be!
Ha jólesik, hogy arab vagy, legyél az!
Büszke vagyok. Felvállalom a szar rasszista társadalomban.
Én is.
Feküdtél már le arabbal?
A fél világgal lefeküdtél, csak arabbal nem.
- Nem láttuk. - Volt arab nőm.
- Tényleg? - Igen, egy csomó.
- Ki? - Mondjam meg, kivel feküdtem le?
- Mondd! Kivel? - Arab lányokkal.
Szóval arab lányokkal. Egész hárem. Klassz! Ki?
- Neda? - Neda.
- Az iráni lány?
Iráni, úgyhogy... Persze.
- Köze nincs az arabokhoz. - Dehogy nincs.
Az is egy iráni burzsuj entellektüel, aki elmenekült otthonról,
hogy moralizáljon, és tönkretegye a vallásunkat.
Erre jók az iráni lányok. Entellektüel.
- Undorodsz az araboktól. - Nem!
- Tudod, miért undorodsz ennyire? - Ha mindent tudsz helyettem...
Mert magadtól is undorodsz.
Nem feküdtem le arab nővel, mert folyton azt mondták,
hogy a szex rossz. Ha mi, arabok dugunk,
mintha bűncselekményt követnénk el. Mintha hullát ástunk volna el.
Fussunk! Ezért nem vonzanak az arabok.
És mi, algériaiak nem is vagyunk arabok.
Az algériaiak berberek. Tudtad?
Persze, berberek vagyunk. Szégyen! Író vagy, és nem tudsz semmit.
Előkapod a kutyabőrt, és helyben vagyunk... Klassz!
Csöves!
Kutyabőr? Jól van, tegyél ki!
- Ja, húzz el! - Az állomás előtt tegyél ki!
Bukott író, megkínoztak...
- Tegyél ki az állomásnál! - Igen.
Verlaine! Klassz!
Tessék. Szállj ki, itt vagyunk!
Szia, bátyus, jó utat!
Köszönöm, hugicám. Lassan vezess, figyelj oda!
Nyugi! Te is vigyázz magadra!
- És sokat dohányzol. - Hogy lefogyjak.
- Szokj le! - Nem dohányzom.
YOUSSEF A KIRAKATBAN
Tudod, nagyon büszke vagyok és boldog, hogy ismerhetlek.
Úgy érzem magam, mint egy halálraítélt.
Ne haragudj! Nem a nő csókol meg, hanem a kiadó.
Salem úr! Nyilatkozzon, legyen szíves!
Nyilatkozzon!
Menjenek odébb!
Az első benyomásai, Salem úr?
- A beszéded. - A szüleimre gondolok.
Szeretném megköszönni a szüleimnek, bár semmi közük a regényhez,
ebben egyetértünk, de akkor is köszönöm nekik.
- És az Akadémiának. - És persze az Akadémiának.
Köszönöm az Akadémiának. Ma főleg a hazugságot szeretném méltatni.
Mert a hazugság leplezi le az igazságot.
A végső dolog, amit el kell titkolni. Erről szól az írás.
Egy felmerülő hazugság, amiből aztán könyv lesz.
A könyvek hazugságok. Az írók pedig ábrándképek.
Bravó!
Tessék, bemehetnek.
Hogy kerültök ide? Gyertek!
- Nem. - Gyertek! Nem maradhattok itt.
Gyere, mama, menjünk!
Segíts neki!
Mama! Hagyd!
Majd én! Add ide!
A neve?
Én vagyok a díjazott. Ők a szüleim.
- A szüleim. - A szüleim.
Mindegy. A nevük?
Mondom, én vagyok a díjazott.
A Goncourt-díjas szülei. Én vagyok az. Miről beszélünk?
- Rajta vannak a listán? - Kit érdekel, rajta vannak-e?
Látod, hogy nem vagyunk a listán, ne zavard a hölgyet!
Itt maradunk.
Nem. A szüleim vagytok, jogotokban áll bejönni!
Nem megyünk be. Szégyent hozol rám.
Jöttök. Nem bánhatnak így velünk. Hagyja ezt abba!
- Nincsenek a listán. - Nem vagyunk.
És nagyon jó itt nekünk.
Siess, el fogsz késni!
Ha végeztél, majd elkísérsz minket Caroline-hoz.
- Caroline? - Ma este nálatok alszunk.
Ennyi idő után végre láthatjuk.
Ő... elutazott.
- Elutazott a szüleivel. - Sebaj. Akkor is nálatok alszunk.
De sokáig fog tartani, biztos, hogy lesz fogadás.
Nem fogunk zavarni. Odamegyünk. Ideadod a kulcsot.
- Add ide! - Youssef! Várnak.
- Ez most rólad szól. - Jövök.
Jó... Várjatok... Itt várjatok meg!
Maradjatok itt!
Várjon, mert végül is nem értettem a nevét.
Katasztrófa! Ma este nálunk alszanak.
- Nálunk? - Igen, nálunk.
A szép kéróban, ami nincs, a feleségemmel, aki két éve elhagyott.
A pénz már nem jelent gondot. Fizess nekik egy lakosztályt!
Nem lehet. Arabok ilyet nem csinálnak.
Megsérteném őket. Eljönnek Párizsba a fiukhoz,
fogadnom kell őket. Zsákutca.
Majd én alszom a lepukkant szobádban,
te meg mész a szép lakásomba két utcára innen.
Hát, az... Tökéletes lenne. Köszönöm, Lise, köszönöm!
Igen!
Jól van, na!
- Youssef! - Végre!
Gyertek!
- Vigyázz az ajtóra, papa! - Ne aggódj!
Ajjajaj...
Milyen hatalmas lakás!
Nagyon kényelmes.
- Csodálatos! - Ami kell, az kell.
Ez a nappali.
- Üljetek le! - Ez egy palota.
Csodálatos!
Álmodom... Te nem?
Mama! A táska a kanapén...
Köszönöm. A babának is van már szobája?
Ha Caro kezelése hatásos lesz.
Hibátlan! Mekkora rend van! Hogy megváltoztatott!
Látod? Itt kell, hogy hagyjalak titeket.
A díj kapcsán Lise fogadást rendezett.
- Lise, aki hazahozott minket. - Igen. Lise, a kiadóm.
- Pontosan mit jelent a kiadó? - Kiad.
Megyek, nem várakoztatom meg őket.
Köszönöm. Mama, ha megtennéd, hogy nem turkálsz...
Igen? Miért?
Na, megyek. Papa...
- Turkálunk? - Persze, hogy turkálunk.
- Jó estét! - Jó estét!
Youssef!
De örülök!
Meghívtam mindenkit, aki számít.
Kiadók, írók, újságírók. Mindenkit bemutatok neked.
- Ne igyál! Esküdj! - Jó.
Ha van olyan nap, amikor nem ihatsz, az ma van.
Oké.
Ez a te estéd. Lesni fognak, filmezni fognak a telefonjaikkal.
Most nem mondhatsz nem csinálhatsz hülyeséget.
Ha megkínálnak pezsgővel, a karrieredre gondolsz,
és a virágra köpöd. Ugyanez érvényes a lányokra.
- A virágban keressem őket? - Nem. Kerülöd az ilyen vicceket.
- Robert! - Szia, Lise!
Jó estét!
- Az úr Youssef Salem. - Jó estét, Robert!
Bravó! Még nem olvastam, de alig várom.
- Zseni! - Bravó!
Köszönöm.
- Béatrice! - Lise!
Bravó!
- Ki kapta a Goncourt-t? - Te! Te kaptad!
- Ki kapta a Goncourt-t? - Te!
Nem, ő! Youssef Salem.
- Jó estét! - Maga a csikó?
Nem csikó, zseni.
Zseni csikó. Vagyis hát zseni.
A zseni!
- Imádtam! - Hálásan köszönöm.
Látod azt az alacsony szőke nőt? Pierrette a Gallimard-tól.
Úgy rémlik, elküldött.
Igen. Méghozzá hogyan!
Most szívhatja a fogát. Gyere!
Pierrette, drágám!
Lise drágám! Bravó! Micsoda siker!
Bíztam benne. Elolvastam egy első változatot, és annyira
kilógott a fősodorból... És mi a mi munkánk?
- Kiszúrni a tehetségeket. - És nagyon jól végzed a munkánkat.
Pierrette Pinder a Gallimard-tól.
- Örvendek. - Örvendek, Pierrette.
Neked is elküldte a kéziratot, nem?
Lehet. Igen, lehetséges.
- Igen, elküldtem. - De sok mindent kapunk. Tényleg.
Jönnek százával a kéziratok...
De így másoknak is jut egy kis esély.
- A kis kiadóknak? - Például.
Tényleg annyira örülök neki!
Szia!
- Daniel! - Hogy vagy? Gratulálok!
Gratuláció neki!
Jó estét!
Én vagyok...
Már nem tudom, hogy hívnak.
- Uram! Táncoljon velem! - Nem szabad.
De itt én vagyok a főnök.
A poharam! Ellopja a poharamat.
A könyved zsenije ügyesen leplezi a zsenialitás hiányát,
és közben rettenetesen középszerű.
A középszerűség választása a zseniális.
Érted, hogy értem? És a cím, a "Mérgező érintés"
elképesztően nagyképű, nem?
Hol a Goncourt-om? Hol van a Goncourt-om!
Lise!
Itt van! Itt van! Szeretem! Zseni! Zseniális!
Én fedeztem fel ezt a zsenit! Ez egy zseni!
Igen, tudják.
Ez volt az utolsó.
A hálacsók!
Igyál egy pohár vizet! Mindjárt jövök.
- Hálacsók! - Ülj le! Mindjárt jövök.
Megkeresem Édouard-t.
Goncourt! Goncourt...
Ez az én bulim!
Gyere!
Gyere, menjünk!
Menjünk!
Sziasztok!
Lélegezz mélyeket! Ez az!
Ez az!
- Ez életem legszebb napja. - Igen, tudom.
Látod? Hívtam taxit.
- Ez életem legrosszabb napja. - Nem!
- De, mert egyedül vagyok. - Nem! Itt vagyok.
De nem vagy szerelmes.
- A kedvenc szerződ vagyok? - Igen.
Vigyázz a padkára! Szállj be!
Vigyázz a padkára!
- Láttam! - Bravó!
A fejed!
Még három-négy méter, és nagyon jól leszel.
Vigyázz!
Jól vagy?
Óvatosan! Vigyázz! Mindjárt ott vagyunk.
Várj...
Ne, Lise! Ne!
Szerelmeskedni akarok a Goncourt-díjas írómmal.
Sajnálom, de nem, Lise.
- Miért? - Nem. Mert nem.
Nem, Lise, ez nem játék. Nem!
- De akarom! - Majd máskor.
Most fáradt vagy, aludni fogsz.
Ezek ezt eszik?
Igen. A gyümölcsöt helyettesíti.
- Szárított gyümölcs. - És ez?
Ez milyen lé?
- Detoxlé. - Nem ismerem ezt a gyümölcsöt.
Ízlik?
- Tudod, drágám, nem is rossz. - Te mindenhez alkalmazkodsz.
Te jó ég!
Youssef Salem, "A mérgező érintés".
De szép!
Drágám, ma este hangosan felolvasom neked.
Szép ez a Franciaország!
Nem túl szép ez a lámpa,
de Bouchrának jó lenne, nem?
Igen! Túl sötét van nála.
Igen... Csomó minden van itt.
Fatima! Gyere, nézd!
Vezeték nélküli porszívó. Praktikus!
Jó lenne Aidának a pékséget takarítani.
Igen, csak túl nagy. Hogy visszük el?
Mit csináltok? Mi ez?
Szóval itt vagy!
Mit csináltok?
Tudod, Youssef, egész éjjel nem aludtam miattad.
- Miért? - Nem tudtam aludni,
Annyira büszke voltam rád.
Szebb nem is lehetne. Mindent, amit tettem,
érted tettem, hogy sikeres legyél.
- Jó munkát végeztem, nem? - Igen, papa, jó munkát végeztél.
Köszönöm. Van egy nagy táskád a cuccoknak,
az öcsédnek és a húgaidnak?
Csak nem akarjátok ezt elvinni?
Dehogynem. Osztoznod kell a sikereden.
Családi újraelosztás. Így igazságos.
- Hát nem egy csoda? - Óvatosan! Törékeny lehet.
- Tetszene a kis Assiának? - Ki az az Assia?
Az ötödiken lakó néni unokája.
Szóval ez a tágan értelmezett család.
Nagyon szerény és bájos emberek,
a kislány meg nagyon aranyos. És nagyon fog örülni neki!
Jól vagy?
Hogy vagy? Még alszik?
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
- Jól aludtál? - Igen.
- Benne vagyok. - Miben?
A tegnap esti ajánlatodban.
- Miféle ajánlat? - Semmire sem emlékszel?
- Nem. Mit mondtam? - Semmit. Kár.
- Mit mondtam? - Semmit. Nem mondtál semmit.
Hoztam reggelit.
Mit csináltam? Nem emlékszem.
Semmit sem csináltál. Jól érezted magad, sokat ittál, de minden rendben.
Utálom a profizmus hiányát. Ez kedves!
Kicsit meleg, vigyázz!
Elnézést, bocsánat!
Maga írta azt a csodálatos könyvet?
Igen.
Úgy meg vagyok hatódva! Már háromszor olvastam.
- Köszönöm. - Magamra ismertem.
- Nem is tudom, az a család... - Ön arab?
Nem, dehogy! Nem vagyok arab.
Nem, marseille-i vagyok. Általában
erős az akcentusom, de már elmúlt, olyan régen vagyok Párizsban.
- Már nincs. - Nincs, vége, elmúlt.
Elbújt a nap, de maga melegen sütött!
- Adhatok egy puszit? - Persze.
Csinálhatok egy fotót?
Legyen írósabb! Ez az! Imádom magát!
Jó napot!
Felolvasom neked.
Sebaj!
Hogy van?
Mi van?
Nézd, mit művelt a könyved. Büszke vagy magadra?
Papa!
Papa! Jól vagy, papa?
- Youssef... - Igen?
Hahó!
- Mi az? - Hahó!
Szemét! Szemét! Azt mondta, szemét.
- Szemét. Egyértelmű. - Nem, azt mondta, "bravó".
Ne, papa! Ébredj fel! Még sok mindent kell mondanom.
- "Szemét." - "Szép."
- "Szemét." Hallottuk. - Azt mondta, "zokog"?
- Miért mondta volna? - Mert nem akarja, hogy sírjunk.
- "Szemét", és neked mondta. - Nem.
De igen. És ne kiabálj már a papa mellett!
- Ne vitatkozzatok! - De miért beszél így velem?
- Elég! - Nem érti...
Elegünk van belőled! Tűnj el!
Takarodj! Nem érted? Tűnés!
Húzz el, mert megütlek! Nem viccelek!
Tűnj el, Youssef!
Felébred, és kiderül, hogy nem ezt mondta.
Persze, Youssef.
Ezt még megbánod!
Inkább írj könyveket, ne minket bosszants!
Majd felébred, meglátod.
Muszáj ezt csinálnotok?
- Muszáj kiabálni? - Hagyd abba...
Youssef?
Jól vagy?
Elkövettem a tökéletes bűntényt.
Nincs kés, se vér. Elolvasta a könyvem, és bumm...
Apádnak sztrókja volt. Rossz volt az egészsége.
Túl sokat dohányzik, cukorbeteg. Ennyi.
A könyvedtől megállhatott a szíve,
de sztrókot biztos nem kapott volna.
Szégyent hoztam rá.
Nagyon szégyellhette magát.
Az arabok mindenesetre mindig szégyellik magukat.
Én is beleragadtam ezekbe az arab dolgokba.
Csak arabokról tudok írni.
Szeretnék valami univerzálisat írni,
ami senkit sem aláz meg.
Elég volt, nem? Hagyjuk már ezt az arabosdit!
Nem arab, arab, nem arab, arab... Egy idő után nagyon fárasztó!
Nem gondolod, hogy az élet ennél valamivel több?
Nézd meg. Itt vagyunk. Jól vagyunk, nem?
Van egy fa, itt van az ég. És ott van a Cassiopeia.
És tágul az univerzum. Ha lenne valaki azon a...
egy csillagon, és látna minket, mit gondolna?
Azt mondaná: "Nocsak, két ember, két földlakó!"
Ezt mondaná.
Igen, de könnyű ezt mondani.
Ahol én felnőttem, nem földlakónak hívják,
nem érünk rá a Cassiopeiáról beszélni,
ezekről, amiket mondasz, nem érünk rá beszélni.
Szerintem az a te bajod,
hogy mintha törülközővel próbálnál szárítkozni a medencében,
de ahhoz ki kellene jönnöd a vízből és kicsit távolabb menni.
Látod? Megint olyanról beszélsz, amit nem értek.
- Jó, másképp magyarázom el. - Jaj, ne!
A mindenit! Látod? Látod ezt?
Ez az isten haragja, amiről beszélek. Ez a büntetésem.
Dehogyis a büntetésed! Nem tudom, mi értelme
nem hinni istenben, ha jelekben meg hiszünk.
Én nem hiszek istenben,
de ő hisz bennem. Ez engem vett célba!
- Pont mögöttünk csapott le. - Nem! Mindennek megvan az oka.
Azért szeretkeztünk, mert már évek óta meg kellett volna tennünk.
Ilyenkor itt mindig viharok vannak,
és gyakran csap be ide a villám.
Összevesztél a családoddal, mert hülyét csináltál belőlük a könyveddel,
egyszerű, logikus, világos. Nincs isten!
Youssef!
Aggódtam.
Szerencsére segített megtalálni.
Ki mondta, hogy itt lakom?
- Itt nőttem fel. - Nem emlékszem.
- Nem kaptad meg az üzeneteimet? - Nem mertem válaszolni. Gyertek fel!
Apám annyira félt, hogy tolvaj leszek, hogy tényleg az lett belőlem.
- Író vagy, ez volt az apád álma. - Nem, tolvaj vagyok.
Elloptam apám életét, ez az én sikerem.
De nem csak az ő életét.
Hülyének néztek! Jó, megértettem, megvan.
Értem, miért nem írod meg az életrajzomat. Már meg van írva.
A Port-de-Bouc-i kissrác, az apja Fosse-sur-Merben dolgozik,
a testvére Djibril, és egész nap recskázik.
Ki ez? Az én életem.
- Legalább elolvasta? - Felesleges.
Megnéztem hátul ezt az összefoglaló izét.
Ráismertem az életemre, a kutya életemre. Az életem egy bestseller.
Mindig arra gondoltam: "Rachid, írd meg az életed!"
"Nem sokkal később bejelentette, hogy el kell hagynia a várost."
Tudod, az fáj, hogy ezeket a mondatokat
- én is írhattam volna. - És ha te írtad volna?
Ha hivatalosan azt mondanánk, te írtad ezt a könyvet.
Meg tudtam volna írni.
Akkor te írtad. A dicsőséget, sikert, amiről álmodnak az emberek,
engem meg idegesít, meghagyom neked. Tökéletes!
- Vigyázz, mert igent mondok. - Jó!
Fogd be! Csak az érzelmek, az apád miatt... Még mit nem!
Vissza akarom kapni a középszerű életem.
Soha nem volt középszerű.
Minden vágyam, hogy azt mondjam apámnak, nem én írtam ezt a könyvet.
- Benne vagy? - Hát...
Benne vagy?
Oké, persze, benne vagyok.
Miért nem jutott ez előbb eszembe?
Ha nem én vagyok a szerző, a benne szereplő család
nem az én családom, és nincs kockázat, hogy elveszítem az apámat.
Kész vagy eldobni, amit írtál, hogy ne okozz fájdalmat apádnak?
Abszolút.
Ez szörnyen gyerekes!
FELSZABADULT YOUSSEF
Egy kis smink senkinek sem fáj.
Köszönöm.
Szóljanak, hogy mikor akarják...
Hölgyeim, kisasszonyok, uraim, jó napot kívánok!
Köszönöm, hogy itt vannak. Nagyon fontos bejelentést szeretnék tenni.
El kell mondanom, hogy a "Mérgező érintés" című regényt,
amit úgy harangoztak be, hogy Youssef Salem írta,
igazából én írtam.
Én, Rachid Belak. Én írtam a "Mérgező érintés" című regényt.
Gondolom, most azt kérdezik, miért nem rögtön az én nevemen jelent meg.
Tudják, Koh Laboa előtt, amikor elkezdtem írni,
rögtön éreztem, hogy jó helyen vagyok.
A véremben volt. Éreztem, hogy a szavakkal, a szavaimmal...
végre boldoggá tehetem az embereket.
Igen... Mindig is ezt akartam csinálni.
Úgyhogy ez a könyv egyfajta ajándék. Ajándék az embereknek.
Ajándék Franciaországnak.
Az ajándékom az emberiségnek.
Úgyhogy hajrá, továbbra is vegyék meg,
mert csak annyi történt, hogy változott az író személye.
Ugyanaz a könyv, egyetlen szó nem változott,
egyetlen vessző se. Ugyanolyan.
Csak épp én vagyok a sztár.
- Na, jó, elég! - Mi ez már megint, ez a baromság?
Debilis vagy?
Először szégyent hozol ránk, most meg csalónak nézzenek?
Akkor nem is te nyerted a versenyt, te hazudós!
Szerencse, hogy apád nem érte meg ezt. Nagyon büszke volt a díjadra.
Nem, mama, én nyertem a versenyt, ahogy te nevezed.
Nem értem.
Én írtam a könyvet. És a könyvben mindenfélét meséltem a családunkról.
Beszélek benne... Rólunk mesélek.
Rólad, a papáról... Elmeséltem dolgokat a papáról, rólad...
Kicsit gúnyolódom...
Nem gúnyolódom, csak vicces dolgokat mesélek el.
Meg mindenféléről mesélek, amikről nálunk nem szoktak.
Miről nem beszélünk nálunk?
Mama! Nem akarsz leülni?
- Miért? - Gyere, ülj le!
Nyugi! Mama, szereted Liliant?
- Persze. Sőt, imádom. - És tudod, hogy ő is szeret?
- Mert a nagymamája vagy. - Teljesen olyan.
Nem, mama. A nagymamája vagy, ő a fiam.
Chrissa pedig a feleségem.
Chrissával össze vagyunk házasodva.
Nem tudtam elmondani, és a papának se mondhattam el.
Nekem is van olyan, amiről nem beszélünk, például a depresszióm,
a rosszindulatom, a bulimiám.
Igen, és a kenyerem minőségéről is nagyon ritkán beszélünk szerintem.
Én pedig, mama, két éve külön élek Caroline-tól. Két éve.
Nekem is vannak problémáim. Vannak gondjaim. Iszom.
Alkoholista.
- És a nőkkel is. - Szexmániás a fiad.
Igen.
Ez van.
Jól vagy, mama?
Mama!
Muszáj volt a szexmániát is?
Elmondtuk neki.
Mindent elmondtunk.
Kezd sokáig tartani. Miért nem jön vissza?
Egy nap csak egyikünknek kellett volna. Bouchra, megnézed?
Miért én nézzem meg? Menj te!
Jó, majd én. Várj...
Sajnálom, gyerekek, elfelejtettem a dinnyesalátát.
Még sosem fordult elő. Nem értem, mi van velem.
Üljetek le, egyetek! Parancsoljon, Lise!
Éhesek vagyunk.
Én is éhes vagyok.
Elfelejtetted a dinnyét, mama. Ritkán van ilyen.
- Vegyetek! - Imádni fogod!
- Lisa, adhatok csirkét? - Persze, először neki szedjetek!
Igen!
- Nem nagyon vagyok éhes. - De, de, enni kell.
- Ilyet még nem evett! - Egy kis kenyér...
Olyan angolosan csinálod.
Kézműves.
- Gyere te is, mama! - Gyere enni, mama!
- Ne csak nézz minket! - Nézlek. Olyan, mintha én is ennék.
Vannak könyvek a kenyérről?
- Biztosan. - Igen, kell lennie.
Gyere, Youssef!
És, Lise, milyen minket élőben látni?
Örülök neki.
Tudtad, hogy apád jegyzetelt a kis füzetébe?
Tessék, neked adom, hátha jól jön még. Nézd!
Apám füzetét olvasva tudtam meg,
hogy csak a 21. oldalig jutott el a könyvemben.
Kiderült, hogy tényleg a "szemét" szót próbálta mondani a kórházban.
Youssef, a 21. oldal 7. bekezdésében azt írtad, "szemétt",
de csak egy "T"-vel írják.
A Francia Akadémia szerint etimológiailag
a "salope" nem a "salaud" nőneme.
Az utóbbi a "sale" szóból keletkezett, míg az előző összetett szó,
a "sale" és "hoppe" "huppe" dialektikus alakjából képződött,
ami egy nagyon tisztátalan madár hírében állt.
Tehát a "salope" azt jelenti, "nagyon piszkos".
Ez a jelentés aztán módosult, és a "salope" sértő lett,
olyan emberre mondták, aki mély megvetést váltott ki.
A hétköznapi nyelvben ugyan létezik a "salaude",
mégis a "salope" a "salaud" nőnemű alakja.
Apám jegyzetei itt véget is értek.
Míg élt, mindent megtettem, hogy ne olvassa el a könyvemet,
most pedig sajnálom, hogy nem volt ideje végigolvasni.
Magyar szöveg: Szabó Anita Iyuno