Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
U 90-im u Alžiru nas je prvi put pogodio "Toksičan šok".
Mladi par bio je u vezi više od godinu dana.
Upoznao se na fakultetu i trebalo je da se venčaju naredne godine.
Brak bi značio vođenje ljubavi.
Ali oni nisu mogli da odole iskušenju.
Jedan dan, ne želeći više da čekaju, sakrili su se ovde, ludi od požude.
Kad ih je savladao užitak, osetili su kako iščezavaju.
Umrli su. Pogodio ih je "Toksičan šok".
Legenda kaže da su tela ostala tu i niko se nije usudio da ih pomeri.
Imao sam 13 godina. Ta priča mi se urezala u pamćenje.
Seks je bio opasan. Čekala me Božja kazna.
Ali slika para isprepletenih udova bila je neverovatno uzbudljiva.
Ne, mama, neću oženiti dobru majku i odanu, dobru kuvaricu Muslimanku.
Ne, tata, neću postati uzoran francuski Arapin, stub tradicije i Republike.
Neću okončati rasizam.
Dragi roditelji, iako sam odrastao,
želim da se predam užicima i osećaju srama.
Užitak i sram.
Vaš posao je gotov.
Kako bi zločest, perverzan dečak poput mene
mogao da bude rođen u tako uzornoj porodici?
Moj otac je bio strog i vredan.
Moja majka je bila otelotvorenje predanosti.
Imali su tri sina
koja očigledno nisu začeta u trenucima užitka.
Tako su preživljavali.
Posmatrajući svoju porodicu, shvatio sam da je svako prošao "Toksičan šok".
Svako se kresao. Ali niko nije smeo da zna.
Ispostavilo se da su i moja dva brata bila perverzni poput mene.
Najstariji Hakim došao bi svake nedelje sa svojim cimerom Borisom
i bio je tako zahvalan da je svaki put bio pozvan.
Sviđao se roditeljima. - Još hrane, Borise?
Istini za volju, Hakim je bio peder.
Živeli su zajedno.
Imali su sina, malog Anžela. Svi su znali, niko nije ništa govorio.
Vi cimeri se slažete? -Da, sjajno.
Ide dobro? -Naravno.
Sećaš se, Hakime, da sam rekao da sam nervozan
zbog toga što živiš s muškarcem s detetom.
Zar nisam? -Ali slažemo se.
Blagosloveni smo. - Bio si u pravu.
Priznaću kad si u pravu. Kad sam u pravu, u pravu sam.
Čista istina. - Mama, nažalost, ne.
Srednji sin Džibril bio je pravi ulični huligan.
Država nas čini lošima zbog dvostrukih standarda.
Kršenje zakona za nas je opravdano.
Švercovanje je vaše pravo.
Tako uspostavljamo ravnotežu. Ništa više.
Ali novac mu nije bio motivacija.
Priroda mu nije omogućila da privlači žene.
Kurvanje je rešilo taj problem.
Komad hašiša nije vredeo 200 franaka,
već seks sa Sandrom.
Opsednut devojkama, ali u strahu od "Toksičnog šoka",
znao sam da moram da se držim po strani.
Zato sam išao na bazen da sa sigurne udaljenosti buljim
u prave devojke bez odeće.
Diskretno sam drkao, nesvestan higijene.
Među plivačima sam doživeo svoj prvi orgazam.
Još mehurića, Fatima? Odjednom mi je to uništeno.
Mama je bila u bazenu. -Savršeno je.
Jesam li oplodio svoju majku? -Uživaj.
Shvatio sam da smo ovde iz istih razloga.
Nekako je nesvesno uživala u tome.
Zato je moja majka volela Francusku.
U 39. godini, nakon troje dece,
moja majka je otkrila seksualni užitak. I to ne sama.
Ali ponekad tata nije bio na poslu.
Eto.
Toni. -Trener plivanja. Vaše žene. Neverovatno napreduje.
Zvezda je u bazenu.
Srećom, dvostruki šok neutralisao je skandal.
Svako je nastavio po starom bez ijedne reči.
Šta je za večeru?
Čorba? -90 minuta. Ne više.
Moje preterano masturbiranje mnogo me zabrinjavalo.
Hoću li umreti od masturbacije?
Bol je izazivala razna imaginarna oboljenja
zbog kojih sam morao kod lekara.
Gđo Selum?
Ali odlazak kod dr Koena imao je štetan učinak.
Dr Koen imao je ćerku Lenu
za kojom sam bio lud,
što je povećalo učestalost i intenzitet mog samozlostavljanja,
a time i pogoršalo moje stanje.
Više straha značilo je više odlaska kod lekara.
Bio je to začarani krug.
Ništa ne vidim.
Odvezao bih se biciklom do Leninih vrata
nadajući se da ću je videti.
Često si bolestan. -Da.
Zašto?
Čekaj.
Zatvori oči.
Zatvori ih.
Otvori ih.
Omamljujući Lenini intimni delovi tela
zarobljeni u belim pamučnim gaćicama.
Strah od "Toksičnog šoka" nadvladao je moju požudu.
Nakon toga odlučio sam da ću izgubiti nevinost.
Nade sam polagao u novčanik svog oca.
...ublažava probavni trakt... - Probavni.
Jedan sat sa Sandrom za jedan dan posla s tatom.
Meni se činilo poštenim.
Glad... -...i lajtmotiv gladi... -Lajtmotiv, da.
Zanemario sam još jedan od naših tabua.
Arapin ne sme da krade.
Ako krade, krivi su svi Arapi.
Šta je ovo? Znaš li šta će ti se dogoditi?
Vidi. Žan-Mari Le Pen. Odvešće te.
Kradljivi mali Arapi?
Naseče ih i pojede ih.
Probudi se. Poštuj Arape, poštuj Alžirce,
svoju majku, svog oca, sve Muslimane, čak i Marokance.
Poštovaćeš Francusku ili ćeš mi doneti "hašumu".
Donećeš mi sramotu.
Ubićeš me. Oteraćeš me u grob.
Tražili su ih da svedoče. Začudo, 28 godina nakon činjenica!
Ali Alžir je nezavisan od 1962.
Celu priču sam ispričao Leni.
Da sam hteo da ukradem da izgubim nevinost kao profesionalac
i da nisam uspeo.
Možda bi pristala da mi učini uslugu besplatno.
Umiranje s Lenom činilo se kao slastan kraj.
Ali Bog je velik, čudni su njegovi putevi
i ja sam preživeo.
Iz "Toksičnog šoka" Jusefa Salema, mog gosta
u "Imaginarnoj biblioteci". Ova ideja toksičnog šoka
kao božje kazne mnogo govori o tome kako vaši likovi
gledaju na seks i religiju. O čemu se ovde tačno radi?
Užitak je isto što i kazna.
Pokretačka snaga svake religije jeste puritanska doktrina.
Moj lik, dete, veruje u to.
I da je Ž-M Le Pen veliki, zločesti vuk?
Zato što je on to i bio!
Pitajte drugu generaciju imigranata iz 80-ih.
Bili smo uvereni da će nas Le Pen pojesti.
To nas je držalo pod kontrolom.
Očigledno nije uspelo.
Ali knjiga je i smešna. Ne odaje se ljutnji, mržnji ili besu.
Život, požuda, užitak uvek nađu način.
Moji likovi stvaraju svoje pobede, svoju slobodu.
Jusef je slobodan?
Nadam se.
Zašto se smeškate? Zbog lika ili sebe?
Zbog sebe. Samo odgovaram.
Čudan? Sumnjiv? - Užasnut. Nastavite.
Poznati ste po dve istorijske biografije.
Nisu baš popularne.
Čudno, da budemo iskreni prema gledaocima.
"Toksičan šok" vaš je prvi roman. To je jedna intimna, lična priča.
Ova je porodica toliko je razrađena na svakoj stranici da mislimo:
"Nakon 'Gospođe Bovari sam ja' ovo je autobiografija." -Stanite.
Nimalo. -Nije? -Ne.
Čovek se zove Jusef. Siva zona. -Ne. Da.
To je uobičajeno ime. - Niste mu dali ime Karim.
Uveravam vas da je sve izmišljeno. Sve sam izmislio.
Nije autobiografija.
To nije prljava reč. - Volim ih. Ali ova knjiga to nije.
Ja volim tekst, jezik. - I fikciju. -I fikciju.
Tako lepa fikcija. "Toksičan šok" J. Salema,
gosta "Imaginarne biblioteke".
Trenutni favorit. Želimo vam puno uspeha.
Jesi dobro? -Hvala, Ogustene. - Bio si sjajan. I bez uvrede.
Shvatio sam. Ali čvrsto sam protiv toga da ljudi misle
da je to istorija moje porodice.
Znaš šta je Filip Rot rekao o porodici? Citirao je nekog pisca.
"Kad se u porodici rodi pisac, porodica je sjebana."
TALIČNI JUSEF SALEM
Trebalo bi da vam se zahvalim. Nikad čuo za njega.
Hvala. -Idemo i na radio. Knjiga zaslužuje reklamu.
Nikad ne zovete pisce dvaput. - Retko. Kad vidim potencijal.
Pozovite mene. - Uzeću vaš broj. -Moram da idem.
To je bilo o meni? - Oduševljen je. Želi te opet na radiju.
Možeš li da mi daš predujam? Za voz, rođendan moje mame. -Ne.
Mogu da ti dam nedoličnu ponudu. - Izgubljen sam. Nekoliko ponuda?
Šalim se. Potrošio si svoj predujam.
Izdavaštvo je katastrofa. Jednostavno ne mogu.
Uzmi ove kolačiće koje sam dobila. Za svoju majku.
Hvala, Liz. - Bio si dobar u emisiji.
Možemo ovde da stanemo.
Ne poznajem ovu četvrt.
Ovde.
Ne valjda ova rupa! -Živim ovde.
Ako moj otac pročita, ubiće me.
Ko sluša svog oca s 45 godina? -Ja.
On misli da pišem o alžirskim junacima.
Ima dve strasti: alžirske junake i pravopis.
Zato sam ostavio nekoliko grešaka. - Uzgred, zbog tebe sam ispala govno.
Mogao si to da mi kažeš pre štampanja. Koji izdavač to radi?
Voli da ispravlja i da mi drži predavanja. Dopustim mu.
Ne želiš da pročita knjigu,
ali ostavljaš mu pravopisne greške? -Tako je.
Safija, molim te, još jedan.
Tvoj viski, Margerit Diras. - Piće za sve. Ja častim.
Dobro. -Zar nisi švorc? - Imam ovde otvoren račun.
Sutra roditelji, naroljan danas. To je običaj.
Dođi da se zezamo!
Dođi!
To je s Bliskog istoka. -Ne, El-Ej.
Imaš... Oprosti,
ne želim da budem nametljiv, ali sviđa mi se tvoja frizura.
Ne zezam se! - Prelepa je. -Mogu li da dobijem račun?
Ti plaćaš?
544 evra.
Šta ima?
Šta ima? -Jusefe! Kako je porodica?
Jesi dobro, Malika? - Nedostajao si nam.
Pozdravi svoje. -Vidimo se!
Tata! -Jusefe! -Šta je to?
Lilijen, sin cimerke tvoje sestre.
Našminkao me. Nisam mogao da mu kažem ne. -Sjajno. -Jusefe, kako si?
Krisa! Oprosti. -U redu je.
Kako je prošao put? -Odlično.
A tvoja biografija o Emiru napreduje?
Naravno. -Ispravio sam početak.
I? -Pravopis je užasan!
Skoro sam umro od srama. Šta će ljudi reći?
Mi Arapi ne znamo da pišemo francuski? To želiš?
Dobro da imam tebe.
Tvoj izdavač je pročitao "Emira"?
Šta kaže? -Razmišlja o tome. - Kako to misliš? -Razmišlja.
Nije jednostavno pronaći tržište za Emira Adbelkadera.
Kakvo "tržište"?
Emiru ne treba tržište. - To joj i ja govorim.
Alžirskim junacima ne treba tržište. Znaš to. Alžirski junaci su...
Večni. -Večni. Znam.
Mama, nisam te video! Oprosti!
Vidi ovo. Kako si? -Smršao si. - Ne, dobro sam. Vidi ovo.
Srećan rođendan, mama!
Nisam zaboravio. -Hvala ti!
Srećan rođendan.
Šta je to? - Kolačići iz "Ladire".
Nemoj da ih progutaš. To je poslastica.
Vidiš li kako nas tretiraju? - Dvostruki standardi. Uvek mi.
Dobar dan. Nemoj ti meni dobar dan. Poniženi smo, a ti ne reaguješ.
Biće problema. Pošteno upozorenje. - O čemu ti to? -O našem besu.
Opravdan je. I vratiće ravnopravnost. -Dobro.
Tako si mršav! -Dosta s tim. Stvarno? -Moraš da jedeš.
Premršav si. -Mršav sam? - Jako mršav. -Jako? -Smršao si.
Jeo je?-Ne, ručaće ovde. -Evo derana!
Tvoj mali je tako sladak. - Jeste. -Prošao sam pored tebe.
Nije vam smetala šminka?
Tvoj sin je presladak. Kad ste postale cimerke...
Sećaš se, Lubna?
A ja sam rekao: "Jesi li sigurna da želiš da živiš s trudnicom?" -Da.
Sećam se. - Bila si u pravu.
Nije problem. - Nema problema. -Nimalo.
Evo. -Mus je stigao!
Zdravo, Islame! Kako si?
Daj mi veliki poljubac!
Šta je to?
Kolačići iz "Ladire". - Kolačići iz "Ladire"? -Da.
Zašto? Ja donosim kolače. Pekar sam.
U redu je. Mala poslastica za mamu.
Doneo sam kolač od jagoda. Bez brige.
I poješćemo ga. Ovo je ništa, mala poslastica.
Pokaži poštovanje. -Smiri se. - Ako je problem, nećemo ih jesti.
Nisam to rekao. -Pod stresom si. - Ne, sve je u redu. -Idi u bazen.
"Na". -Kad sam napeta, idem u bazen. -"Na" bazen.
Kad se vratim, osećam se sjajno. -Da?
Znaš ko je još tamo? - Toni. U bazenu. -"Na" bazenu.
Još je...
Svaka ti čast. - Sećaš se Tonija? -Naravno.
Francuska je dobra. Karolin dobro?
"Kako je" Karolin? -Dobro je.
Morala je na seminar. Nije mogla da dođe.
Pozdravlja vas i želi ti srećan rođendan.
Hvala. -Nisam je video dve godine. -Tako dugo?
Mislili smo da ste se razveli. -Da?
Prošlo mi je kroz glavu.
Nismo se razveli. Još smo u braku i živimo zajedno.
Šta ti je? -Ništa. S tobom. -Ti.
Još nemaš dečka? Ni muža? -Imam visoke kriterijume.
Previsoke? -Nešto te svrbi? - Ne, tebe svrbi. -Nešto ti je u oku.
Zatvori vrata. -Zatvorićemo ih. - Zatvori ih! -Ne brini se.
Pročitali smo tvoju knjigu. -Šta? -Znaš ti šta.
Kakvo je to smeće?
To je fikcija. Roman. Izmišljotina. Ljubavna priča. -Nasilno je.
Osramotio si nas. - Ako je pročitaju roditelji, umreće.
Perverzni brat švercer. Mislio si da neću primetiti?
Kako si mogao? Trpim što me ismevaš zbog težine,
ali kako ti je na pamet pao sitni diler drogom?
I nisam se kresala s prostitutkama. Jesi li lud?
Mama se nije kresala s tipom s bazena. -Znam.
Zamisli da tata to vidi? - Trebalo bi da te ubijemo.
Eliminišemo. -Opravdano nasilje.
A zašto sam ja muško?
Zašto sam peder? Mrziš lezbijke?
To nisi ti. -Ko je to onda?
Oprostite, ja uopšte nisam spomenut.
Nisam u knjizi. Ne postojim. - Muse, nije o tebi. Pogrešno vreme.
Odgovori na moje pitanje. Zašto si me pretvorio u brata pedera?
Jer u tvom svetu lezbijke nisu seksi?
A ismevanje debelih Muslimana? Šta ti umišljaš ko si?
Ja nisam u knjizi. - Jesi. Spomenuo sam tvoj hleb.
Spomenuo si moje bagete? Rekao si:
"Hleb ne mora da bude dobar ako ga je puno." Zar ne?
Možda. -Negramatička glupost.
To govori kako si me uvek video.
Muse, dosta. -Pusti to.
Ako saznaju za Krisu i Lilijena? -Šta onda? -Neće.
Ne sviđa ti se moj kiš? -Sviđa. -Šta to radiš? -Ništa, samo malo.
Praviš beleške. -Ne. - On pravi beleške. -Ne.
Vrati mi to.
Šta, opet to radiš? Bolestan si!
Lopov. Nasilnik.
Krade čak i naše svađe! -"Ismevanje debelih Muslimana".
Opet? Opet pljuješ po debelim osobama?
Bliski smo. Nema izdaje. -Šta? Dina je moj život!
Trebalo bi da budeš oprezan. Vidiš li je tamo preko?
Pričali ste o meni. -Ne o tebi. - Meni je stalo. -Tamo u vodi.
Nije bilo o tebi. - Mrzim to. -Daj, tim smo.
Od ovog kamena brkovi više ne rastu.
Tako je zgodan!
Navijamo za Rašida!
Naš je iz Por-de-Buka. Ponosni smo na njega.
Koji je on? -U sredini. -Teško mu je.
Ali vodi. -Nije lako. -U tome je stvar.
Bravo, Rašide Belak! -Bravo.
Volim te! -Nije najjači. -Ali vodi.
Ne, ne! - Počast Alenu Reju! -Tata, ne to.
Alen Rej! -Ko? Ne znam ga. -Divio sam mu se.
Mi nismo. - Sjajan lingvista. -Znamo. Vrati.
I ti to želiš? Ne "Imaginarnu biblioteku"?
Sve ćemo propustiti! -Ti si pisac!
Književni tok šouvi podsećaju me na moje neuspehe.
Budi dobar prema svojoj deci.
Vrati. -Daj!
Neverovatni ste. Evo! -Hvala, tata.
Izazov "Jakovo oko". Spremni, gospodo? Tri, dva, jedan...
To je meso? Nije "halal"? -To je oko. -Još gore!
Ti ne jedeš oči. -Žvaći, Rašide!
Ne, samo progutaj! - Alžirac si. Pokaži se.
Prisilili su ga. - Nemoj da nas razočaraš.
Hajde, Rašide! - Mrzim Žoakima. Gad.
Francuz. -Nisam rekla da je Francuz, već da je gad.
Izgubio je! -Ne! - Gad je prvo pokazao svoj jezik.
Mrzovoljan je. Idem da jedem kolačiće.
Hteo sam da probaš moj kolač.
Ne počinji. Dosta o tvojim kolačima. - Tišina. Veće govori. -Začepite.
Na ovom papiru je
ime osobe koju ste večeras eliminisali.
Ako je ispao, nećemo više gledati.
Rašid! -Sranje! Tako tužno.
Pleme "Izlazeće sunce" te izbacilo. Moraš da odeš.
Eliminisali su Arapina. Kao i uvek. -Ne. -Da!
Namere se na najjače. Rašid je najjači i izbačen je.
Tipična strana belkinja.
Govorim ti, radili su istraživanje.
U SAD-u snagator pobedi. U Francuskoj pobedi pametan, štreber.
Mogu li nešto da zaključim?
Francuska je rasistička zemlja. Usrana, rasistička zemlja. -Reklame.
Nikad ne izneveri.
Tata, promeni kanal. Daj mi to. - Pusti! -Nema više televizije.
Jesi li to ti?
Pomeri se.
Bravo! -Nije pokvaren.
Samo je kabl! -Popravi ga.
Možeš da ga popraviš. - Prestanite da ga navlačite.
Oprezno. Slomljen je? Možeš li da ga popraviš?
Muse, možda je samo isključen. - Nema više televizije!
Sve ovo zbog rijaliti šoua. - Zamenićemo ga. -Naš ne radi.
Možemo da tražimo pretplatu za četiri uređaja.
Šta ću bez svojih programa za kuvanje? -Čitaćeš.
Ustani, kasnimo. Imam termin kod dr Koena.
Zašto? -Zbog tvoje bolesti.
Šta? -Ne možeš da imaš decu sa svojom ženom Karolin.
Moramo da vidimo u čemu je problem.
Hoćeš li više ustati! -Ne!
Dr Koen očigledno stari.
Gđo Salem?
Jusefe?
Kako mogu da vam pomognem? - Nikako. -Kako nikako?
Problem je što moj sin ne može da ima decu sa svojom Karolin.
Nešto mora da se preduzme. To nije normalno.
Jadan dečko ima već 45 godina.
Njegov otac i ja smo slomljeni. -Razumem.
Sanjam o toj maloj bebi. Francuska bi bila tako dobra.
Nosila bih to dete u srcu. Razumete li? -Pregledaću ga.
Možete li da pričekate u susednoj prostoriji? -Zašto?
Znači, ne možeš da imaš decu?
Razišli smo se pre dve godine. -Dobro.
Zna li ona za to?
Karolin? -Ne, tvoja mama.
Ne, ona ne zna. -Ne? -Ne.
Biće razočarana. - Neću joj reći.
Još si onako često bolestan kao i s 13 godina?
Da, ali ne treba mi lekar za to.
Inače, pročitala sam je. Bogme imaš petlje.
Mogao si da promeniš imena. - To je samo fikcija. Roman.
Ali jedan lik ima ovde mladež.
Slučajnost. -Nisi izgubio nevinost sa mnom. -Ne.
Nismo nikad... -Nikad. -Nikad.
Zato sam i pisao o tome. Da zamislim šta je moglo da bude.
Vratimo se mi na pregled. -Da.
A jezik? -Šta? -Jezik. -Jezik? -Da.
Šta, želiš da... -Ne. Jezik, način izražavanja.
Jako je dobar.
Lepo je napisano. Nije nakinđureno.
Opet alarm. Prepisaću nešto.
Ovo se često događa.
Jusef zarobljen
A sad prelazimo na drugu knjigu u našoj emisiji.
Književna senzacija ove jeseni.
Prvi roman Jusefa Salema, rođenog u Marseju, "Toksičan šok"
izdavača "LM".
Vama u "L'Obsu" se jako svideo, Pole.
Definitivno. O čemu se radi u tom "Toksičnom šoku"?
Napad na muslimansku skromnost
i pretvaranje generacija imigranata koje su prožete teskobom...
Bićeš ponosan.
Zabranila sam im da spominju autobiografiju.
Volim te, Liz. Hvala.
Još je zanimljivije to što navodi da priča nije autobiografska.
Meni je to roman. Pravi, autentičan roman. To ja... Ne?
Merijem Džebel, "Toksičan šok" vas je šokirao?
Snažna reč. Ne. Nije me šokirao. Ali osećam bol.
Jer čujem kako moje kolege hvale taj "roman"
i njegovu upitnu priču. Mizogina je.
Ne opet mizoginija!
To je glavni problem. - To kažeš svake sedmice!
Jedina sam žena, znam valjda.
Uzmite početak s tim dečakom
koji bulji u guzice svojih rođaki dok čiste kuću.
Kako je to feminizam? - Ne mogu to da podnesem.
Odgovorite, to je feminizam? -Šarmantno je. -Nije.
Ono što mi smeta jeste samosažaljevanje.
Mrzi Arapina u sebi. Retka zbirka rasističkih klišea
o manjinama, posebno Muslimanima.
To je osuđivanje, to je uvreda. Kao Bogom dano rasistima u Francuskoj.
Pjer de Šudans? Ne zato što je rekla "rasista"...
Mislim da vam se nije svidelo, ali iz drugih razloga.
Većinom jer ju je bilo teško pročitati do kraja.
Loš stil, jednostavno. -Nimalo.
Uzgred, prestao sam da brojim greške.
Istina. -Zar izdavač nije mogao da lektoriše roman?
Možda je to trik. "Neobrazovani pisac".
Preteruješ. -Ako pobudi zanimanje u mikrosvetu književnih znalaca,
to će biti čista arogancija. Seks priče u susedstvu
zanimaju ekipu u kafiću, koja traži jeftina uzbuđenja.
Prosečna knjiga koja opisuje stanje u našim predgrađima.
To je neprijatna istina.
Droga, religija, separatizam, zastareli običaji...
Rasisti je obožavaju. - Kako se usuđujete?
Jedan kliše za drugim.
Nastavimo, ako želite,
pozdravimo autora. Jusef Salem je s nama.
Neokonzervativci ga sedmično podižu. - Dajte, molim vas. -Samo kažem.
'Veče, Jusefe Saleme. Pratili ste našu debatu iza kulisa.
Čuli ste svoje kritičare. Prilično su nemilosrdni.
Samoprezir, prosečan stil.
Naravno i pravopisne greške.
Vratimo se na samoprezir o kojem su svi pričali.
Slažete li se s tim? To je bio deo vašeg procesa pisanja?
Šta bi bilo suprotno od samoprezira?
Molim vas, recite nam. - Hoću. Slavljenje, zar ne?
Onda bih radije prezirao sebe nego slavio sebe. Oprostite.
Pokušao sam da opišem svoju porodicu.
Što sam jasnije mogao.
To je arapska porodica i ima svoje mane.
Eduare.
Šta? -Oluja tvitova? - Bruji se o tome. Ali nema pohvala.
I loša reklama je reklama.
Pitam vas, na primer, govorite li o francuskim Arapima?
Ne. Nikoga ne predstavljam.
Čak se i pozivam na svoje pravo da budem prosečan.
Za sebe i za svakog Arapina.
G. Saleme, hteli vi ili ne, vi ste primer.
Francuski čitaoci misle: "Arapi su takvi. Takvi su."
Dakle? Mislite da možete da pljujete po nama i ulizujete se eliti?
Ne poznajem vas. Prestanite da budete bahati.
Oprostite. Ta reč "bahat". Smešna je. Jadno.
Pokazuje vaš smisao za humor. - Vratimo se na vašu knjigu.
Gospođice, mogu li da dobijem piće?
Želite da budete belac, "kol-arap-orator".
Izdajete svoje korene da biste se ulagivali.
Svaki Arapin koji se ne slaže s vama prestaje da bude Arapin?
Nisam to rekla. - Izgleda da je u tome stvar.
Vi ste termometar arapskosti.
Vi odlučujete ko je arapast, a ko nije?
Arapin
koji pije, izgubi deset bodova za arapskost na vašoj lestvici?
Seks s Francuskinjom ga košta 20 odsto?
A neverovanje u Boga? Koja je kazna, 90 odsto?
Sviđalo se to vama ili ne, Arapin sam kao vi. Vi ne odlučujete.
Braniću g. Salema u ovome.
Nećete vi ništa braniti. Idite branite sebe.
Razgovarajmo o seksualnosti. Važan element vaše knjige.
Vaš potpuno iskren pristup redak je u arapskoj kulturi.
Skup nepristojnosti. Svi položaji. Ne štedi se na opisima.
Neki su odvratni. -A jezik?
Jezik? -Jezik.
Ne čujem ništa o jeziku.
Budite precizniji. -Ovo. - Ozbiljno? -Ne mogu biti precizniji.
Uživate li u ovome, gospodine? Dosta! Znate šta radite?
G. Saleme, ovo je očigledno seksualno zlostavljanje.
Šta je tu nepristojno? Snima li se ovo? Podići ću tužbu.
Vreme je za odjavu! - Užasno. -Reč je o književnosti.
Zašto se duriš? Svuda si!
Vide me kao rasistu, perverznjaka, pijanca.
Niko ne raspravlja o sadržaju.
Kupiće knjigu iz pogrešnih razloga. Ali kupiće je.
Onda će otkriti da je to književnost.
Promeniću zanimanje. I lice.
Platila bih te šupke da kažu one stvari, kunem se.
To je tvoj stav? - Kontroverza se prodaje.
To je početak. Prvi nivo rakete.
Novinari i intelektualci razmotriće tvoju odbranu.
To je književni događaj. Drugi nivo.
Idealno, mi ćemo dobiti treći nivo.
Porodična psihodrama, otkrića o tvojoj seksualnosti... -Naravno.
Ostanite na drugom nivou? -Da.
Ne odbija te ovaj cirkus?
Morala sam da prodam pola svog dela izdavačkom gigantu.
Kasnije se nalazim s piscem
zbog prerade njegovih neprodatih knjiga u celulozu. Svih.
Važno je? -Veoma. Onda čekaj. Čuo si za preradu u celulozu?
Jesi li?
Ne mogu ovo da podnesem. -Halo? Da? Ne.
Čekaj! Hvala. Doviđenja. Odmah sedi.
Postajemo neformalni. - Radije ne bih. Rekao sam ti.
Jusefe Saleme,
zvanično si
ušao u uži izbor za nagradu "Gonkur".
Da kažem svojim roditeljima?
Rašide! Ovo je sjajno!
Srećna? Želiš li autogram? -Naravno.
Kako se zoveš? -Nina. -Želiš li zagrljaj, Nina? -Da!
Mogu li da dodirnem tvoje mišiće? -Samo napred.
Slatka si. -Srećan put. - Hvala. -Zdravo.
Rašid. Tim "Žuti", Ko Laboa.
Drago mi je. -Hvala, to je lepo od tebe. -Ne smeta mi.
Moram da udovoljim obožavaocima. Dobijaš toliko ljubavi. -Kokosovo ulje.
Gledao si kako su me izbacili? - S roditeljima. -Imaš roditelje? -Da.
Čekaj. Sviđam se roditeljima.
Roditelji me vole.
Evo. Nema ne čemu. -Hvala.
Sva ta nežnost je dobrodošla nakon svega što se dogodilo.
Šta je to?
Zavera. Izbačen sam, a bio sam najbolji.
Hteo sam da nađem ogrlicu za imunitet.
Kad sam sleteo, nije bilo ogrlica. Pitam se zašto.
Frank, Ðina, Alfred. Svi su se udružili. Čak i Fatu.
Izazov "Jakovo oko", kad moraš da ih jedeš.
Imam dokaz. Oko tog seronje napravljeno je od marcipana.
Marcipan? -Našao sam poslastičara koji ga je napravio. Za honorar.
Ja donosim velikodušnost, ljubav. Oni donose izdaju i laži.
Te večeri su me izbacili. 6 protiv 5.
Šest protiv mene, slučajno? Ne u ovom životu.
Naredba je došla odozgo. Arapin ne sme da pobedi.
Drži glavu dole. -Moram da radim.
Stižemo za sat vremena. - Imam posla. -Čekaj malo.
Osećam kao da te poznajem. - Možda. -Postaješ tajanstven.
Razumem. Slavan si? Poput mene? - Bio sam nedavno na televiziji.
Pisac sam.
Pisac?
Jebote! To je neverovatno!
Dva slavna Arapina sastaju se u brzom vozu.
Nisam ni blizu tome. - Daj, molim te. Znam o čemu je reč.
Slava je dar. Ali ako je zvezda Arapin, postaje meta.
Rizično je. Još nešto. -Moram da radim. - Sudbina te postavila na moj put.
Tražio sam pravog tipa koji će napisati moju autobiografiju.
Tvoju autobiografiju? -Moju. - Napiši sam svoju autobiografiju.
Ne znam da pišem. Ti je napiši. Imam materijala.
Ti i ja razotkrićemo prevaru Ko Laboa.
Moram da telefoniram. -Ostavi stvari. - Trebaju mi za posao.
Vratićeš se? -Da. -Čekaću. -Naravno.
Sećaš se Tonija s bazena?
Veliki, snažan tip? - Oprostite mama i tata.
Moram nešto da vam kažem.
Baka sam? -Ne, mama.
Još ne.
Izdali su mi knjigu. -Koga briga.
Tvoj izdavač je prihvatio "Emira"? - Ne, nije "Emir". Druga knjiga, roman.
Roman! -Roman ne može da nadmaši Emira!
To je istinita priča. Neverovatna je! Istorijska je ličnost.
Stvarnost uvek nadilazi fikciju. -Fikciju!
Da. I ja joj to govorim. Tvrdoglava je.
A ova knjiga se prodaje.
To je dobro. -Jeste.
Čekaj. Nisam je lektorisao.
Znajući tebe, to neće biti dovoljno.
Šta je ona mislila o greškama koje si napravio?
Zaboravio sam da ti pokažem. Pozliće ti od mog pravopisa.
Nemoj da pročitaš ovu knjigu. Molim te. Nemoj da je otvoriš.
Iako je u užem izboru za nagradu "Gonkur".
"Gonkur"? -"Gon Kur"? -Nagrada? "Gonkur? -Da! -"Gonkur? -Da, tata.
To je najveće priznanje! Tata, samo sam u užem izboru.
Dobićeš je.
Ili ću biti razočaran. Nemoj da me razočaraš.
Kakav "kur"? -"Gonkur". Najveća nagrada.
Francuska je dobra, Bogu hvala.
Lepo. Zakoljimo jagnje. -Da.
'Jutro, mama. -Dobro jutro.
Sedi i jedi. -Nisam gladan.
Nalazim se s Bušrom na bazenu. Dođi s nama kao nekada.
Nemam vremena. Odlazim večeras. - Nikad nemaš vremena.
Nemoj da si ohol s nama jer imaš "kur".
Nađimo se kasnije i pozdravi se pre odlaska. -Daj.
Tata spava? -Otišao je u knjižaru da naruči tvoj "Toksin".
Ne može. Moram da ga pozovem. - Znaš da nema telefon.
Dobro jutro. Ja sam autor. Jusef Salem.
Nisam je još pročitala, ali zvuči odlično.
Prodaje se. - Prestanite da je prodajete.
Šta? -Morate da ih sklonite s polica.
Objasniću. Komplikovano je. I hitno. -Ne, ne, Nema šanse!
Prodajem knjige. Prodaću i vaše. -Ne. Molim vas.
Možete sve da ih kupite. Dakle, sve? -Švorc sam. Ne mogu da platim.
Mrzim to. Vaš jadan spisateljski prezir.
Molim vas. - Bez nas ste niko i ništa.
Pitanje je života i smrti.
Molim vas. On je ovde. Rasprodata je. Molim vas!
Dobro jutro, gospođo. - Gospodine. -"Toksičan šok".
To je o o medicini? -Ne bih rekla.
Moj sin je autor.
Nije mu išla francuska književnost.
Ali shvatio je vrednost napornog rada.
Verujem. -Mogao je da se iskvari. Sa 13 sam ga uhvatio na delu.
Moj novčanik. Moj sin, lopov? Nikad!
Umro bih od sramote. Ali pisac, to da!
Tako sam ponosan na njega.
Impresionirao me. -Da, jeste.
Sledeći put ću dovesti i njega. Tako da može da ih potpiše.
O čemu je knjiga?
O porodici iz Por-de-Buka.
To je priča o stanovnicima Por-de-Buka u... Por-de-Buku.
O muškarcima i ženama iz Por-de-Buka, njihovim životima...
Iz Por-de-Buka. Oprostite, taj primerak je prodat.
A da? -Da. Jutros je bilo puno ljudi.
Kao što rekoh, ova je rezervisana.
Naravno. Učinak užeg izbora za nagradu.
Moj sin je uspešan.
Spakovaću vam jednu. -Hvala. Doviđenja! -Doviđenja, gospodine.
Novinarka o informativno-zabavnim sadržajima. -Šta? -Prekinula sam.
Tražila je pojedinosti?
Pitala je šta je istina, a šta nije...
Ako dobiješ "Gonkur", biće pakao. - Neću je dobiti. Nema šanse. Žao mi je.
Nije ti žao. Uživaš u sranju koje si napravio.
Ne. Stvarno mi je žao. Ne mogu da zaustavim to. -Vaše kafe.
Izvoli, sestro. -Krisa. - Hvala. -Hvala, Muse.
Uzmi Musa. Jedino on nije spomenut. On je najljući.
Nema dovoljno tračeva? -Šta bih rekao o njemu?
Trebaju mi laži i sramota. Pišem o prljavom vešu.
Lažem iz potrebe. Ne iz zabave, ne da pišem knjige.
Kad si lezbijka, razumećeš da moraš da lažeš.
Glupo je. Znam da bi naši roditelji prihvatili tvoju porodicu.
Vole Krisu. -Vole je sve dok je moja cimerka.
Da znaju da se ližemo, bila bi to druga priča.
Jesi li dobro?
Danas odlazim.
Mrzim hranu u vozu. Odvratna je.
Možeš li
na brzaka da pripremiš nešto,
kao kiš ili pecivo?
Spremio sam ti kesicu. Ekler i kiš. -Ekler of kafe?
Od kafe.
Ne misliš da bi trebalo da razgovaramo? Muse!
Operi ruke.
Šta sad? -Dodaj mi testo.
Radi ono što i ja. Prvo posipaj brašnom. Skloni se.
Ovako?
Jedan, dva
i tri.
Hajde. -Ne mogu. -Jedan, dva! -Dva.
Nemoj bez veze da ga udaraš. - Volim to da radim. -Nemoj.
Vidim da vi pekari to radite. Uvek sam to hteo da uradim.
Voliš da pušiš. -Volim. - Uživaš u tome? -Odlično je.
A marama? -Muslimanka sam.
To nije ništa novo. Marama jeste nova.
To te ljuti. -Ne. -To je još bolje!
Ljutiti ljude poput tebe. Predobro je.
Znaš šta? Zadržaću je,
podržaću žene koje moraju da jedu ta govna.
Dvostruki standardi.
Ne pišeš o tome. Ti ne braniš Muslimane.
Ne pišem da bih branio ljude. Nisam "Zoro".
Pišem da bih pisao. Razumeš?
Tretiraju nas kao govna. Slep si, razmažen si.
Daješ svoju privilegiju kao primer.
Imaš problem s Arapima. Čitava naša porodica je osramoćena.
Mustafu znaju kao Musa. Lubnu kao Lulu. -Da.
Ja sam jedina autentična. Bušra. Predivno.
To je okrutno. -Nije. - Sviđa mi se. Začepi.
Ako želiš, budi Arapin. -Ponosna sam. Stranac u rasističkoj močvari. -I ja.
Jesi li kresao Arapkinje? Kresao si sve.
Nisam te videla s Arapkinjom. - Imao sam dosta njih. -Da?
Da, dosta. -Koga? - Tebi ću reći? -Koga? -Arapkinje.
Nekoliko? Harem? Koga?
Nedu. -Nedu? -Nedu. - Iranku? -To što je Iranka ne...
Računaju se. -Nema šanse.
Jednu buržujsku intelektualku pametnjakovićku
koja je pobegla da nam drži pridike i uništi religiju.
To iranski intelektualci rade.
Mrziš Arapkinje. -Ne!
Znaš zašto? -Ti si stručnjak. Reci ti meni. -Jer mrziš sebe.
Nisam nikad kresnuo Arapkinju jer su ispranog mozga: "Seks je loš."
Kresanje je za nas zločin. Zakopaj telo.
Skloni se od svega. Zato me odbijaju.
Prvo, mi Alžirci nismo Arapi.
Mi smo Berberi. -Znao si to? - Berberi. -Stidim te se.
Neki pisac. Ništa ne znaš.
Kožna beležnica, fina olovka...
Samo me odbaci. - Umri. -Na stanicu.
Propao si i izmučen. - Odbaci me. -Da. -Ispred.
Saha Verlen! -Stigli smo! Izlazi.
Zdravo, brate. Srećan put. -Hvala, sestro.
Pazi kako voziš. - Da, čuvaj se.
Puno pušiš. -Da smršam. - Prestani da pušiš! -Neću.
Jusef paradiran
Srećna sam i ponosna što te poznajem.
Ovo je kao smrtna kazna.
Oprosti! To nije žena u meni, već izdavač.
Vaš prvi utisak? -Vaš govor. -Želim da se zahvalim roditeljima.
Očigledno, oni nemaju ništa s romanom.
Ali zahvaljujem im se. -I Akademiji.
Naravno, i Akademiji. Hvala Akademiji.
Uglavnom želim da odam počast laganju.
Jer
laži razotkrivaju istinu.
Najveću tajnu. A to je suština pisanja.
Laž koja se nameće i koja postane knjiga.
Knjige su laži. Pisci su utvare.
Bravo.
Još ste ovde napolju? Uđite. Nemoj da ostaneš ovde. Dođi.
Mama, i ti. Idemo. -Pomozi joj.
Pusti to. Ja ću to rešiti. Daj mi to.
Vaše ime? -Ja sam dobitnik nagrade.
Ovo je moji roditelji. -"Ovo su". - Ovo su moji roditelji. -Njihova imena?
Rekao sam da su to roditelji "Gonkura".
U čemu je problem? -Jesu li na spisku? -Zaboravite svoj spisak!
Nismo na spisku, ne gnjavi gospođu. Pričekaćemo.
Ne. Pozvani su. Ovo nije u redu.
Pričekaćemo ovde. Sramotiš me. - Ovo je neprihvatljivo! -Dosta s tim.
Niste na spisku. - Nismo na spisku. -Dobro nam je ovde.
Požuri, zakasnićeš. Nakon ovog odvešćeš nas kod Karolin.
Karolin? -Ostaćemo kod nje. - Nismo je videli čitavu večnost.
Ona je... U inostranstvu. Putuje sa svojim roditeljima. -Šteta.
Ipak ćemo ostati. - Ovo će potrajati. Posle je zabava.
Nećemo te gnjaviti. Sami ćemo otići tamo.
Daj nam ključeve.
Čekaju! -Stižem. Dobro, pričekajte.
Pričekajte me ovde. Ne mrdajte. -Nećemo.
Uz sve ovo nisam čula vaše ime.
Katastrofa. Prespavaće kod nas. -Kod nas?
U luksuznom stanu koji nemam, sa ženom koja me ostavila.
Novac nije problem. Rezerviši im hotel.
Mi to ne radimo. Arapima je to uvredljivo.
U poseti su svom sinu. Moram da ih primim.
Ne mogu da se izvučem.
Spavaću u tvom sobičku,
a ti im pokaži moj lepi dom, dve ulice dalje.
To bi bilo savršeno. Hvala ti, Liz.
Evo me!
Jusefe! -Konačno!
Pazi na vrata. -Bez brige.
Tvoj stan je ogroman!
Šta je ovo? - Jako udobno! -Isprobaćemo.
Dnevna soba? - Raskomotite se. -Kakva palata!
Predivno!
Sanjam. Ti ne?
Mama. Skloni torbe s kauča.
A dečja soba?
Ako Karino lečenje uspe. -Da.
Tako je uredno. Lepo, zar ne? -Promenila te. -Da.
Idem.
"Gonkur"... Liz je organizovala zabavu.
Liz koja nas je dovela? -Da.
Moj izdavač. -Šta oni rade? -Izdaju.
Idi. Da te ne čekaju.
Mama, molim te ne njuškaj okolo. - Stvarno? Zašto ne?
Idem. Tata...
Njuškaćemo? -Naravno.
Jusefe! Tako mi je drago!
Pozvala sam svakog ko je neko.
Izdavače, pisce, novinare. Predstaviću te. Samo nemoj da piješ.
Zakuni se. -Dobro. - Večeras od svih večeri.
Ovo je tvoje veče. Proučavaće te,
snimaće te telefonima...
Nemoj ništa da upropastiš, rečju ili delom.
Ako ti nude šampanjac,
gucni, misli na karijeru i onda ga pljuni u grmlje.
Isto i za devojke. -Da ih pljunem?
Prestani s tim šalama.
Robere! -Kako si? -Dobro veče.
Ovo je Jusef Salem. - Rober. -Čestitam.
Jedva čekam da pročitam knjigu.
Genije. -Čestitam. Hvala.
Beatris! -Liz!
Ko je dobio "Gonkur"? -Ti!
Ne, on. -On? -Jusef Salem.
Dobro veče. -Ti si retka ptica?
Genije. -Genijalna ptica. Genije. -Genije!
Jako mi se svidelo. -Hvala. -Vidi.
Mala plavušica. - Pjeret iz "Galimara".
Odbila je knjigu, zar ne? -Da.
I te kako. -Pati. Srediću je.
Pjeret, draga! -Liz, draga!
Kakvo postignuće! - Išla sam na poverenje.
Pročitala sam prvu verziju, bila je već bolja od svega ostalog.
To je tvoj posao. Moraš da uočiš talenat. -Jako dobro radiš svoj posao!
Pjeret Pander, "Galimar". - Drago mi je. -I meni.
Poslao ti je rukopis? -Moguće.
Jesam. -Dobijamo dosta njih.
Samo dolaze...
A ovako i drugi igrači dobiju šansu.
Oni manji. -Na primer. - Drago mi je zbog tebe.
Vidimo se kasnije. -Danijele! - Kako si? -Čestitam. -Njemu.
Dobro veče.
Sva sam se pogubila!
Gospodine? Zaplešite sa mnom.
Ne smem. - Ali ja sam ovde šefica!
Ne moju čašu!
Krade moju čašu!
Genije tvoje knjige pretvara se da nije genije.
I prosečan je!
Genijalnost je u odabiru prosečnosti. Pratiš li?
A naslov!
"Toksičan šok"! Tako pretenciozno, zar ne?
Gde je moj "Gonkur"?
Liz!
Evo ga!
Obožavam ga! Genije!
Otkrila sam ga! Ovog genija! -Znaju. -Genije!
Ovo je poslednje. Poslednje. - Poljubac zahvalnosti. -Popij vode.
Voda. -Zahvalnost. -Zahvalan sam.
Sedi pored izlaza. Idem po Eduara.
"Gonkur"!
Ovo je moje veče!
Diši.
Tako.
Najlepši dan mog života. -Znam.
Pozvao sam ti taksi. - Najgori dan mog života. -Nije.
Jer sam sama. - Ne, ja sam ovde.
Ali nisi moj ljubavnik.
Tvoj sam omiljeni pisac. -Da!
Pazi kuda ideš. Uđi. Pazi. - Da! -Pazi ne! Hajde.
Uspela sam. -Jesi!
Pazi glavu.
Još par koraka. Biće ti udobno.
Pazi.
Evo. Jesi li dobro? Ne!
Još malo i stigli smo! Čekaj!
Ne, Liz.
Ne. -Želim da vodim ljubav. - Ne. -Sa svojim "Gonkurom".
Žao mi je, ne. -Zašto?
Jednostavno ne.
Ne. Liz. Ne bi bilo ispravno. -Da. -Ne. -Želim to.
Neki drugi put. Umorna si. Naspavaj se.
To jedu?
Zamena za voće. To im je kao suvo voće.
A ovo?
Kakav je to sok? - Za detoksikaciju. -Ne znam ovo voće.
Voliš to. - Stvar ukusa. -Prilagodljiv si.
Bože dragi.
Jusef Salem, "Toksičan šok".
Kako lepo! - Večeras ću ga čitati naglas.
Francuska je dobra.
Svetiljka je ružna, ali Bušri bi dobrodošla.
Njen stan je mračan. -Ovde ima još!
Fatima! -Da? -Dođi, vidi ovo.
Usisavač bez kabla. Jako praktično.
Aidi bi dobrodošao u pekari. - Preveliki je, kako ćemo ga nositi?
Šta to radite? -Stigao si!
Šta je sve ovo? -Jusefe, bio sam celu noć budan zbog tebe.
Zašto? -Nisam mogao da spavam. Bio sam previše ponosan.
Ispunio si mi sva očekivanja. Sve sam radio za tebe.
Kako bi uspeo. Jesam li dobro postupao?
Da, dobro si postupao.
Imaš li veliku torbu? Ovo su stvari za tvoju braću.
Nećete valjda uzeti sve ovo?
To je normalno. Uspeh mora da se deli.
Porodična raspodela. To je pošteno.
Tako lepo! -Polako. To može da se razbije.
Možda se svidi maloj Asiji. - Ko je to? -Unuka starog komšije.
Misliš na proširenu porodicu? - To su skromni, dragi ljudi.
Mala je tako slatka! - Lepo. -Mnogo će se obradovati!
Šta ima? Još spava?
Dobar dan. -Dobar dan.
Jesi li dobro spavala?
Slažem se.
S čim?
S tvojim sinoćnjim predlogom. U redu.
Kakvim predlogom?
Ničeg se ne sećaš?
Ne. Šta sam rekla?
Ništa. Šteta.
Šta sam rekla? - Nisi ništa rekla.
Doneo sam ti doručak.
Šta sam uradila? - Ništa. Zabavila si se.
Previše si popila. Sve je u redu. - Mrzim kad nisam profesionalna.
Ovo je tako dobro.
Vruće je. Pazi.
Oprostite.
Vi ste napisali onu veličanstvenu knjigu? -Da.
Ovo je previše! Tako sam dirnuta! Pročitala sam je tri puta. -Hvala.
Poistovetila sam se. Ta porodica... -Arapkinja ste?
Jeste li ludi? Nisam Arapkinja.
Ja sam iz Marseja.
Imala sam jak naglasak. Nestao je ovde u Parizu.
Nema ga više. - Gotovo. -Nema više sunca!
Ali vi... Vi ste frajer! Mogu li da vas poljubim? -Da.
Ludnica. Mogu li da vas slikam?
Ponašajte se kao pisac.
Volim vas. -Pogledajte. - Dobar dan. -Dobar dan.
Čitaću naglas.
Šteta.
Kako je?
Šta?
Vidi šta je tvoja knjiga učinila. Jesi li ponosan na sebe?
Tata?
Šta?
Saa... -Salo.
To znači "šupčina". Očigledno. -Ne, bilo je "Bravo". -Bilo je očigledno.
Probudi se. Moram toliko toga da ti kažem.
Salo. -"Dobra emisija". - Mama, čula si ga. Rekao je "salo".
"Tuga". -Zašto bi to rekao? - Ne želi da plačemo.
Rekao je "salo". Tebi. - Nije. -Jeste. Ne viči blizu tate.
Ne svađajte se! -Šta mu je? - Dosta nam je tebe! -Ti vičeš!
Ne razumete! - Izlazi. Razbiću te. Ne šalim se.
Napolje! -Probudiće se i reći će ti. -Naravno.
Biće ti žao.
Piši knjige. Skini nam se s vrata.
Probudiće se. Videćeš.
Jesi li morao? -Nemoj.
Jesi li dobro?
Počinio sam savršen zločin.
Bez oštrice, bez krvi.
Pročitao je moju knjigu i...
Tvoj tata je imao moždani udar.
Nije zdrav, previše puši, ima dijabetes...
Razumela bih srčani udar. Čita knjigu i samo se prevrne.
Ali moždani. To je nemoguće.
Mnogo sam ga osramotio.
Sigurno je osećao takvu sramotu.
Kod Arapa se sve vrti oko sramote, sramote...
Čak sam i ja...
I ja sam zaglibio u tome. Pišem samo o Arapima.
Želim da napišem nešto univerzalno,
nešto što neće nikoga osramotiti.
Jesi li gotov?
Prestani više o Arapima. Postaje dosadno.
Zar ne misliš da je život bar malo veći od toga?
Pogledaj nas, ovde smo, srećni smo.
Ovde je drvo, nebo. Ovo je "Kasiopeja".
Svemir se širi. Neko gleda s one tamo zvezde,
o čemu razmišlja?
Ovde su dva čoveka. Dva Zemljanina.
To je odustajanje. Tamo odakle sam ja nema Zemljana.
Nismo Zemljani, nemamo vremena za "Kasiopeju" i takve slične stvari.
Tvoj je problem
što grabiš peškir da se obrišeš dok si još u bazenu.
Izađi iz bazena. Odmakni se malo.
Opet ti. Ne razumem. -Dobro.
Preformulisaću. -O, ne!
Čoveče! Jesi li videla!
To je božji gnev o kojem pričam.
To je moja kazna. - Naravno da nije.
Zašto si bezbožan ako veruješ u znakove?
Ne verujem. To Bog veruje u mene.
Bilo je upereno u mene. Tačno iza nas! - Ne. Posledice imaju uzroke.
Vodili smo ljubav jer je to bilo godinama na čekanju.
Ovde su često oluje.
Ovde često udari grom.
Tvoja porodica je ljuta jer si ih ismejao.
Jednostavno, logično, jasno. Nema Boga.
Jusefe! -Jusefe! -Juse!
Bila sam zabrinuta! Pomogao mi je da te nađem.
Kako si znao? - Odavde sam, sećaš se? -Ne sećam se.
Poslala sam ti poruku! - Nisam mogao da odgovorim. Dođite gore.
Moj otac je bio tako uplašen da sam lopov, da sam to i postao.
Pisac si. To je bio njegov san. -Ne. Lopov sam.
Ukrao sam svoj život. To je moje postignuće. -Ne samo njegov.
Izigrali su me. To sad znam.
Zašto neće napisati moju autobiografiju. Već ju je napisao.
Mali iz Por-de-Buka, njegov tata radi u Fos...
Njegov brat Džibril drka svaki dan.
Ko je to? To je moj život.
Pročitao si je?
Nije bilo potrebe. Pročitao sam koricu. Sažetak.
Prepoznao sam sve, život mog psa.
Moj život je bestseler.
Uvek sam govorio: "Rašide, zapiši svoj život.
Kasnije je rekao da mora da napusti grad."
Smeta mi to što sam ja mogao da napišem tu rečenicu.
Šta i da jesi?
Šta ako zvanično kažemo da si ti napisao knjigu?
Mogao bih. -Gotovo. Ti si je napisao. Tako ćemo reći.
Slava, uspeh, svačiji san, moja noćna mora. Tvoji su.
Pazi, pristaću. - Pristani. -Prestanite.
Uznemiren si zbog tate. Nema šanse.
Želim svoj prosečan život. - Nije bio prosečan.
Sanjam da kažem tati da je knjigu napisao neko drugi.
Slažeš li se?
Da, naravno. - Kako se nisam toga setio?
Ako ja nisam autor, to onda nije moja porodica.
I neću da rizikujem da izgubim svog tatu.
Odrekao bi se autorstva da ne povrediš svog tatu?
Definitivno.
Detinjasto je, ali...
Definitivno.
Jusef oslobođen
Malo šminke
ne može da škodi.
Hvala.
Reci mi kad ste spremni...
Dakle...
Dame i gospodo, hvala vam što ste ovde.
Moram da vam kažem nešto veoma važno.
Želim da vam kažem da roman "Toksičan šok"
za koji je objavljeno da ga je napisao Jusef Salem
zapravo nije napisao on. Ja sam ga napisao.
Ja, Rašid Belak. Ja sam napisao
roman "Toksičan šok".
Pitaćete se zašto nije objavljen pod mojim imenom.
Tačno pre Ko Laboe, kad sam počeo da pišem,
bio sam na pravom mestu. Bilo mi je u krvi. Osetio sam
da rečima,
svojim rečima,
konačno mogu
da razveselim ljude.
To je sve.
Sve što sam ikad hteo.
Dakle, ova knjiga je
poput dara.
Dar ljudima.
Dar Francuskoj.
Moj dar čovečanstvu.
Dakle... Možete i dalje
da kupujete knjigu. Samo što nije isti autor.
Knjiga je ista. Ništa se nije promenilo, nijedan zarez.
Sve je ostalo isto.
Samo što...
Ja sam zvezda. -Dosta. - Kakve su ovo gluposti?
Jesi li glup? Prvo nas osramotiš, a sad smo i prevaranti?
Znači nisi dobio "kur", lažove?
Dobro da ti otac nije živ da vidi ovo.
Bio je ponosan na tvoju nagradu. - Mama, dobio sam "kur".
Ne razumem. - Ja sam napisao knjigu.
I u njoj sam rekao stvari o našoj porodici. -Da.
Knjiga je o... Nama.
O tebi, o tati i o tebi.
Ismejavam, ne podrugljivo, ali pričam smešne priče.
I raspravljam o stvarima
o kojima ne razgovaramo.
Kao na primer?
Kao... -Mama? -Da?
Možeš li da sedneš?
Zašto? -Samo sedi.
Dobro.
Ne brini se.
Sviđa ti se Lilijen? - Obožavam ga!
Znaš da te on voli?
Jer si njegova baka. -Kao da jesam.
Ne, mama.
Ti jesi njegova baka.
On je moj sin.
Krisa je moja žena.
U braku sam s Krisom.
Nisam mogla da kažem tebi i tati.
Nije samo ona. Ne pričam o mnogo svojih problema.
O svojoj depresiji. O svom nepoštenju i svojoj bulimiji.
I o kvalitetu mog hleba. Retko da se spomene.
A što se tiče mene...
Karolin je otišla pre dve godine.
Dve godine. Imam problema...
Pijem. -Alkoholičar je.
I sa ženama. - Tvoj sin je ovisnik o seksu. -Jeste.
Eto.
Jesi li dobro, mama?
Mama? -Je li baš trebalo reći "ovisnik"?
Rekli smo joj. Gotovo je. -Čitava stvar.
Teško. Zašto se nije vratila? - Nismo smeli svi odmah sve da kažemo.
Bušra, možeš li da odeš? -Zašto ja?
Idem ja. -Ti idi.
Oprostite, deco, zaboravila sam da nasečem dinju.
To se nikad ne događa. Šta me spopalo?
Sedi i jedi! Liz, pridruži nam se.
Svi smo gladni. - I ja sam gladan. -Idemo!
Zaboravila si dinju? - Jesam. -Veoma neuobičajeno.
Svideće ti se.
Liz, piletina?
Prvo daj njoj. -Batak?
Nisam jako gladna. - Jesi. Moraš da jedeš.
Svideće ti se. -Hleb? - Hvala. -Prstima?
On ga je napravio. -Misliš?
Pridruži nam se, mama.
Jedi s nama. - Nemoj samo da gledaš!
Hranim se dok vas gledam kako jedete.
Postoje li knjige o hlebu?
Naravno. -Trebalo bi da postoje.
Jusefe, dođi ovamo.
Liz, kakav je osećaj upoznati nas kakvi jesmo?
Sviđa mi se.
Jesi li znao da je tvoj otac vodio dnevnik?
Tvoj je ako možeš da ga iskoristiš.
Naučio sam iz dnevnika svog tate,
da je čitao do 21. stranice.
I da je stvarno hteo da kaže "salo" u bolnici.
Jusefe, stranica 21, red 7, pogrešno si napisao "salo" kao "salop".
"Salo" završava na O.
Etimološki, prema Akademiji,
"salop" nije ženski oblik reči "salo".
Potiče od reči "sal" - "prljav".
Ali druga reč
potiče od "sal"
i "op",
dijalektnog oblika reči "ip".
To je ptica koja je na glasu kao jako prljava.
Dakle, "salop" znači "veoma prljav".
Značenje se menjalo
kako bi uvredljivo označavalo najprezreniju osobu.
Iako ženski oblik reči "salo" postoji,
u običnom govoru "salop" se uvrežila kao ženski oblik reči "salo".
Dnevnik mog tate se tu završava.
Sad kad sam preduzeo sve da ga sprečim da pročita moju knjigu,
bilo mi je žao što nije uspeo da je pročita do kraja.
Jusef je bio obrezan.
Karim je bio obrezan.
Njegovi roditelji ga nisu ništa pitali pre operacije,
a žene s kojima je vodio ljubav
nisu tražile dozvolu da komentarišu rezultat.
Bila je to osetljiva tema za Karima.
Pol je imao...
(NE) SLAVNI JUSEF SALEM
U sećanje na Džemela Bareka
MEDIATRANSLATIONS