Što bismo trebali učiniti?
-Mi? -Da.
Pokušaj snimiti ovo.
Izbliza ili možda odavde prema gore.
-Da? -Snimaš?
Ne, rabim široki kut sada.
Ne, još se približi jer ćemo rezati scene.
Da, snimi izbliza. Možemo odmah snimiti taj isječak.
-Reci kad počneš snimati. -Počnimo ispočetka.
Prvo se ne miče i misliš da je sranje.
-Da. -A onda se počne pomicati.
„Čekaj malo.
Možda ta zmija ipak nije puna govana.”
-Tata, mogu li je ja okrenuti? -Da, molim te.
Ovo nam je možda prva koprodukcija.
Lijepo.
Lijepo!
Trebala je tvoj dodir.
Kamo bismo mogli dalje?
-Nakon ovoga? -Da.
Nismo ni na pola puta do takvih ideja.
Samo se zabavljamo i počinjemo.
Polako po tim stubama.
-O, Bože. -Pomozi mu, Rogers.
-Držim ga. -Nemojmo izgubiti zvijezdu.
Zanima me tko je moj tata ovdje i sad
jer nitko ne zna što se može dogoditi.
Nikad ne znamo koliko vremena imamo.
Za mene je uvijek bio figura koja se nadvijala nada mnom.
Dugo sam bio samo sin Boba Downeyja.
Uspjeh bi ga mogao zabljesnuti kao munja ako ne bude oprezan.
On je talentirani producent Robert Downey.
Osjećaš li se malo kompromitirano jer si u emisiji?
Ne, jer znam da ako film ne bude uspješan,
neću moći snimiti drugi.
Čim sam se počeo igrati ovime, znao sam
da je bolje od rada na poslu.
Zašto nisi u školi?
Jebi se.
I jebeš ustanove.
I jebite se vi
koji me činite dijelom neosnovane ustanove.
Odgojen sam u obitelji u kojoj je snimanje underground filmova bilo normalno.
Bilo je prirodno da nemaju doticaja s glavnom scenom.
Koji je bio tvoj prvi film? Jedan od tatinih projekata?
-Da, jest. -I što se onda dogodilo?
Postao je najbolje plaćeni glumac na svijetu.
-To je odlučio učiniti. -Da. Tata, dođi po svoj dio.
To je stara fotografija mene i Roberta.
Fotograf je rekao:
„Zašto ne biste držali motorne pile?”
Robert je rekao: „Gubi se odavde.”
I dalje smo zadovoljni naslovom Sr., zar ne?
Da, sviđa mi se, ali možemo i bolje.
JR.-OV DOM SRPANJ 2019.
-Gdje je Senior? -Straga.
Prošetajmo se onamo. Hajde.
Svjedočit ćete
potomcima Seniorovog potomka.
Nemojte bacati vodene balone na moju ekipu.
Sviđa mi se što je to njegov mali i njegova kći.
Dobar kadar.
Sjajno. Pokret.
Nitko ne sjedi.
Jesi li gledao djedove filmove?
SENIOROV UNUK
Ne, zašto?
Jer su super. Želiš li ih jednom gledati?
-Možda. -Samo možda.
Ako već bacaš vodeni balon, pogodi me.
To je dobro.
Avri, mahni. Samo to trebamo. Malo maši.
Kriste.
Moraš smočiti kosu.
Isuse.
Nemoj me opet pogoditi. Kunem se Bogom.
Nemoj smočiti kameru.
Prestani. Seniore?
Tvoj unuk nema granice.
To je i moj tata govorio. „Što god radio, nemoj smočiti kameru.”
-Jeste li snimili? -Jesmo.
Još nemamo ništa korisno, osim malo Extonove akcije.
-Mogu li se presvući na brzinu? -Da.
Hvala.
Želim nešto pokazati prije nego što počnemo.
-Samo meni? -Ne, Rosemary i tebi.
Evo je.
Robert je imao ideju snimiti dokumentarac o tati,
o njihovoj povijesti i zajedničkom životu.
Mnogi znaju Roberta Downeyja Jr.-a, ali ne znaju Roberta Downeyja Sr.-a.
Samo je htio ispraviti to.
Upuštamo se u nešto što će, nadam se, biti zanimljivo,
neuobičajeno,
svojevrsni napad na tu ludu ideju
razumijevanja svog tate.
Osjećaš li se kao da ga razumiješ?
Imam osjećaj da ću znati puno više kad završimo.
Vratit ćemo se ovamo, gdje ćemo vjerojatno početi,
Robert i Rosemary na kauču, tako ćemo početi.
Učinit ćemo to, samo vani.
-„Koliko ste dugo u braku?” -To ću ja reći?
-Da. -Da.
Koliko ste dugo ti i tata u braku?
1500 godina.
Mislim da trebamo zamijeniti mjesta.
Da. Neka sjedne u sredinu.
O, da.
Koliko ste dugo u braku?
-Tisuću petsto godina. -Ajme meni.
-Je li to bilo bolje? -Pogledala je gore usred odgovora.
Imaš pravo. Idemo iznova. Treći pokušaj, prva scena.
Radije bi snimao film o nečemu drugom
nego dopustio da se snima dokumentarac o njemu.
Kompromis je bio da on snimi svoju verziju.
Koliko ste dugo u braku?
Bit će 1500 godina u srpnju.
-O, Bože. -Znam.
-Sretna godišnjica. Uskoro. -Hvala.
-Meni ne smeta. -Dobro.
Usput, to je njegov režiserski stil.
Rekao sam mu: „Tata,
pravi dokumentarni film koji snimamo o tebi
pokriva troškove ovog tvog umjetničkog filma.”
Čini se da mu to ne smeta.
SR. SNIMA SVOJU VERZIJU
Snimio si? To je dobro. To je vrijedno cijelog dana.
To je smiješno.
Svi kadrovi koji ti se sviđaju trebaju se čuvati.
Nikad ne znaš. Možda završi negdje gdje nisi očekivao.
Koji je tip rekao: „Jedna slika vrijedi tisuću riječi”?
Jedna dobra slika.
Senior je jedan od najboljih u snimanju fotografija i uličnih scena.
S tipične, muške, muževne strane iz sredine stoljeća, to zvuči više kao,
„Pogledaj ovog glupana.”
Pogledaj ovu grupu.
Što se ondje događa?
Sastanak alkoholičara.
„Idemo na piće. Nitko neće znati.”
Pogledaj onaj prozor.
S druge strane bi trebao biti netko
tko drži obred vjenčanja za nekoga vani.
Možda.
Ovo je taj ugao. Ovo je prije bila zgrada. To je to.
Ne znam kako si mislio, ali možda
možeš početi s onime i kad čuješ dijalog, pokažeš ovo.
Dobro.
Na adresi University 116 bila su tri stana,
a mi smo bili na predzadnjem katu, drugom odozdo.
JR.-OV DOM IZ DJETINJSTVA
Ništa nije ostalo.
Jesi li se osjećao odraslo? Imao si djecu.
Ne.
Ne, možda je u tome problem.
Ne znam što je Robert mislio. Bilo je drukčije.
-Jesi li snimao film dok si živio ovdje? -O, da.
„Downeyjev kratki film”?
Ne znam što je to.
Mogu se riješiti svega ovoga.
Razmišljam o tome da želim proći kroz svoje filmove
i odabrati scene za koje sam siguran da će odgovarati ovome.
To je važnije od ičega.
Ovo je zanimljivo.
Počnimo s ovime.
Evo ga.
-Volim te, Waltere. -Vidimo se poslije.
Volim te više od svega na svijetu.
I ja tebe volim, majko.
To je dobro.
-Jesi li to ti napisao? -Da.
Tako je počelo.
-Tvoja karijera? -Cijela jebena stvar.
CHAFED ELBOWS (1966.) REŽIRAO ROBERT DOWNEY SR.
Znaš, Waltere,
možeš imati što god želiš u ovom životu.
Jedino što stvarno želim
jesi ti.
Chafed Elbows film je o čudaku koji oženi majku i prima socijalnu skrb.
To je oda Edipu.
Moja majka nije cijenila Chafed Elbows.
Isuse.
Rekao sam da je to samo film. Nije ju bilo briga što je.
„Kako se usuđuješ?”
Zabavljali smo se, otkrivali kako fokusirati kameru.
Nitko od nas nije mislio da radimo nešto što ima publiku.
Znam da pljačkam kolijevku, ali barem je moja.
Onda sam odjednom dobio malu recenziju u New York Timesu.
Sljedećeg jutra, iza ugla nastao je red
za ovaj mali 16-milimetarski film.
Što te nadahnulo za snimanje filmova?
Bilo je jedinstveno i drukčije.
Gdje bi mogao raditi nešto poput snimanja filma,
a da nisi nikad prije to radio?
Samo trenutak. Čuješ li to?
Sve odgovara.
-Što, sirena? -Da.
Dobro. Jesu li ljudi pokušali pripisati značenje tvojim filmovima?
O, Bože. Nadam se da nisu.
Bi li vam smetalo da vam se pridružim?
-Hajde, dušo. -Da?
Čekaj da skinem robu.
Pomakni se, prvače. Pusti me unutra.
Nismo znali što radimo, ali filmovi su postajali bolji
ili čudniji.
BALLS BLUFF REŽIRAO ROBERT DOWNEY SR.
Nakon Chafed Elbows,
Senior i Elsie, moja mama, uvijek su pisali.
Mislim da je ovo bio kreativan dan.
Kroz kuću su prolazili ljudi
koji su dolazili snimati i pisati.
Vrijeme provedeno s njim bilo je savršeno, divno,
slasno ludo.
Ja sam usred živčanog sloma!
Čini to negdje drugdje. Zauzeti smo ovdje.
S čudnim smislom za humor,
toliko je sam svoj čovjek,
toliko je sam svoj umjetnik.
U njegovom radu postoji svojevrsni dobroćudni nihilizam.
Čista sloboda.
Nisi znao kamo će priča ići.
Nisi znao postoji li uopće priča.
Činilo se da se svaki trenutak smije odigrati
dok se ne počneš histerično smijati.
Premjestili su moju malu kolijevku
u prostor do onoga gdje su pregledavali dnevne snimke
pa sam se naviknuo na spavanje uz zvuk filmskih klapa.
Gotovo kao da su me programirali.
Ovo je Robert u kolijevci.
-Ti si ga stavio onamo? -Sigurno sam ja.
Sjećam se kakofonije kreativnosti.
Puno cigareta, trave i cuge,
ali uglavnom smijeha.
Ako mi ne daš tih 12 bombi, ukrast ću ti to zlato.
Tako je. Dvanaest bombi ili ti uzimam zlato.
Ono što mi se najviše svidjelo kod njega, kao producenta i redatelja,
uvijek bi me pustio da poludim.
Dodao bih par improviziranih riječi ili pokreta,
a on bi rekao: „Ne znam što to znači, ali sviđa mi se.”
Ne znam kako je birao glumce.
Nisam to mogao shvatiti jer mi se nisu činili kao glumci.
Kao da je otišao u Bowery
i pokupio ljude koji su bili napola pijani,
ali bili su divni.
Prekrasna gomila ljudi koji ne nalikuju na glumce.
Što se događa?
Negdje moraš povući crtu.
Postojala je jedna vječno promjenjiva misao,
bilo je ili „Puni smo para!” ili „Švorc smo!”
Nikad nisu rekli: „Stabilni smo.”
„Puni para” značilo je 500 dolara u banci.
Spremni smo za snimanje.
Napravio sam jedan s fotografijama,
nismo mogli kupiti film.
Ne možeš ništa režirati.
Bez mene bio bi nezaposlen s ostatkom smeća underground kinematografije.
Prve sam napravio tako jeftino.
Otplatio bih ih normalnim poslovima.
Situacija je bila dovoljno čvrsta da je vrlo karizmatičan tip
koji je imao drugačije ideje i znatiželju
mogao stvoriti novi standard snimanja.
Mislim da je sačuvao tu znatiželju
i u kasnijim godinama.
SR. NASTAVLJA SNIMATI SVOJ PROJEKT
Evo ga.
Vidiš?
Nekako je utješno biti u gradu i vidjeti ovo.
Ako biste morali predstaviti ovu scenu,
pitam se biste li
spustili kadar sa zgrade na ovo
ili ga povukli odozdo prema ovome.
Ne znam. Oboje, možda?
Zanimljiva slika. Nalik vesternu.
Pogledaj ih sve. Ima ih devetero.
Kako su svi mogli izaći iz jedne patke?
Pogledaj mamu, pregledava cijelu gajbu.
-Sjećaš se patki koje si snimio? -Da.
Narasle su. Velike su.
Vidjet ćemo ih popodne, ako želiš.
Velike su.
Nadam se da ste i vi jednako zadovoljni ovom snimkom.
Mislim da vam trebaju i stvari osim filmova, za ravnotežu.
-Nije riječ samo o filmovima? -Da.
-Tko je taj tip? -Točno.
Tko je taj tip?
Nikad neću saznati.
Eno ih.
O, Bože.
Nikad nisam vidio nešto tako malo i veliko
unutar jednog životnog vijeka.
-Vrti mi se. -Sranje.
-Možeš li doći do klupe? -Da.
Dobro.
-O, Bože. -To je bilo blizu.
Ajme.
Moramo smisliti kako se vratiti gore.
-Ne, bit ću dobro. -Hoćeš li moći hodati?
Sve dok si relativno blizu, bit ću dobro.
Mislim da se moram suočiti sa svojim problemom
i samo prikaži tremore koji se nekad pojave.
Vidiš kako se to događa.
A Rosemary, kad se to dogodi u restoranu, ona samo…
Ja učinim ovo.
I smiri se.
Što je to?
Parkinsonova.
UVEĆAJ KADAR RUKU (PARKINSONOVA) (UDARIM JE)
Samo sam mislio…
Sad moram jesti drugačije jer inače sve završi na podu.
Dakle…
Suočimo se s tim.
Dobro jutro.
Bok.
Kako si?
Ponekad se pitam.
Reci mi sve. Kako si?
Dobro.
Je li teško?
Je li izazovno? Je li čudno? Je li zastrašujuće?
Na određene dane, bilo što od navedenog.
Mislim da bi to trebalo biti dio filma.
-Sviđa mi se što imaš ovaj projekt. -I meni.
Ne znam zašto.
Doživljavam to kreativnim i umirujućim na toliko razina.
O, da.
Uzbudljivo je jer nije kao ništa drugo.
SR. IDE NA LOKACIJU ZA SVOJ PROJEKT
Dobro.
S Parkinsonovom bolešću, svaki dan izgubiš nešto.
Ali potpuno je usredotočen na ovaj film.
To mu očito daje energiju i uzbudljivo mu je.
Bit će slijeva ako je u ovoj ulici.
Možda je to to.
Moglo bi biti.
Bobe, gdje smo?
Ulica Great Jones.
Ne Grace Jones.
Platili smo beskućniku 50 dolara
da leži u hrpi depresije.
Onda smo snimili scenu.
Rekao je da ponovimo kad smo završili.
To je bilo lijepo. Sjećam se toga.
Što se dogodilo u sceni?
Bila je to scena u kojoj je snimala reklamu za…
Zapravo, bila je toliko zgodna da nikog nije bilo briga.
Ne možete jesti klima-uređaj.
Kad sam odlučio snimiti film o reklamnoj agenciji,
mislim da ništa nisam napisao brže.
Zabavljao sam se.
ISKUSITE VENTILATORE
Ako koristimo kreativnu predigru,
prije nego što prodremo,
mi ćemo p…
Premostiti?
Izgleda kao…
Zvuči kao…
Koliko slogova, Mario?
Radi se o reklamnoj agenciji
u kojoj šef agencije umre i doživi srčani udar.
Upravni odbor mu uzme prstenje, satove i ostalo,
i moraju izabrati novog predsjednika.
Pravila su da ne možete glasati za sebe,
pa svi glasaju za jedinog crnca u agenciji,
misleći da nitko drugi neće glasati za njega.
PUTNEY SWOPE
-Swope. -Moj bi otac ovo želio.
Jako te volio.
Tvoj je otac bio konjski šupak.
Ode do čela stola i kaže da će uvesti minimalne promjene.
Neću ljuljati brod.
Ljuljanje broda naporno je.
Potopit ću brod.
Pogled preko leđa i 40 crnaca sjedi ondje
i film počinje.
Čujem da je film smiješan. Rekao bih to, čak i da nisam.
-Ali jesam. -Nadam se da je film više nego smiješan.
-Da? -Trebao bi i malo pecnuti.
Kao čistač prozora, zaboravi.
Stavi soju za bjelančevine
i prodat ćemo ga kao bezalkoholno piće u getu.
Nema revolucije kad ovako vodiš tvrtku, stari.
Kad će se nešto dogoditi?
Putney je nastao usred borbe za građanska prava.
Kako si smislio taj koncept?
Imao sam posao
i crnac koji je radio sa mnom rekao je:
„Ti zarađuješ više od mene, a radimo isti posao.”
-Da. -To me potaknulo.
Ako ti dam povišicu, svi će htjeti povišicu.
Ako dam njima povišicu, vratit ćemo se na početak.
Nisam mislio da će ga itko htjeti gledati, ali nisam imao pojma.
NA AVENIJI MADISON „PUTNEY SWOPE”
SWOPE SLAVI USPJEH!
SMIJEŠNO, NEZRELO, BRILJANTNO
OPSCENO, ČUDESNO, NERAZUMLJIVO I RELEVANTNO
Činilo se da se događalo nešto
što je bilo povezano s društvenim događanjima
i s filmom.
Bilo je to lijepo zrcalo.
Nije se toliko radilo o filmu koliko o društvu.
Kad bi svi mogli imati smisla za humor u vezi sa samim sobom,
mogli bismo prebroditi mnogo toga što shvaćamo ozbiljno.
Mogli bismo drukčije pristupiti ozbiljnim temama.
Poput rata i siromaštva i svega što se događa.
BILO JE UŽASNO. JAKO MI SE SVIDJELO.
NAJUVREDLJIVIJI FILM KOJI SAM GLEDAO
ZA PUTNEYJEVOG STVARATELJA, TRIK SE ISPLATIO
„Robert Downey snima odvratne filmove.”
Časopis Life. Zbilja?
-Što kažeš na to? -Zvuči u redu.
A ovo, jesi li snimio to?
Putney Swope dio je Kongresne knjižnice.
Bilo je ludo kad su ga dodali. Inače dodaju holivudske filmove.
Što ti je to značilo,
kad si počeo dobivati odobrenje drugih redatelja,
koji su bili, nemam bolju riječ, važni za tu generaciju?
To je sigurno nešto značilo.
Da, da mogu snimiti još jedan film.
Kao da si pripadao i da su te na neki način cijenili?
To je zanimljiva teorija.
Lijepo odbijanje.
Zna da pokušavam razumjeti nešto
i da okrećem kameru prema njemu.
On pokušava okrenuti kameru prema onome što pokušava reći.
Što će to biti, tek ćemo vidjeti.
Kakva uvala, Bože.
Počinje izgledati kao Rockaway.
SR. ODLUČUJE DA ŽELI SNIMATI PROJEKT NA LOKACIJI
Bobe, zašto si htio doći ovamo?
Kad sam imao 15 godina, ljeti sam dolazio ovamo.
Bila je poznata kao zadnja stanica podzemne.
O, Bože, moraš snimiti to.
Ovo je sjajno.
To je bilo divlje.
Možemo li reći „smiješak”?
Moja prijateljica.
Moja luckasta prijateljica.
Koliko ste dugo u braku?
Tisuću petsto godina.
Osjećaš li se kao da živiš u nekom od svojih filmova?
Upravo sada.
-Jesu li ti filmovi bili ovako opušteni? -Ponekad.
Ali ovo je najslobodniji.
Da.
Sve se prije ili poslije pretvori u sve.
Stvari će se pretvoriti u nešto što će se pretvoriti u nešto drugo.
A onda nešto ne uspije. To izbaciš.
To se zove praćenje filma.
I dalje se osjećam kao da nas zajebava.
Zna da postoji veza između snimanja priče o njemu
i njegove zainteresiranosti za proces.
Rez.
Nije potreban prijelaz.
-U čemu je razlika? -Znam što sad radiš.
-Što? -Znam.
Vjerujem da je povezan
s nekim kreativnim božanstvom
i zato je moj zadatak otkriti što to sve znači.
Koju scenu gledamo?
Samo hod prema vratima.
Vanjskim vratima.
-Kako se uklapa u film? -Tko zna.
Ti si režirao ovo. Kakav je plan?
Da, tvoj je plan ono što moramo čuti.
Trebamo se podijeliti u dva tabora,
koja će oba težiti k istom cilju,
montaži ovog filma.
Ali iz jednog možeš izvući nešto što nećeš dobiti s drugim.
Trebao bih unajmiti stan u ovoj zgradi
i donijeti opremu.
Idemo.
STUDENI 2019.
REDATELJI POSTAVLJAJU OPREMU ZA MONTAŽU U SENIOROVOM DOMU
DA MOŽE MONTIRATI SVOJU VERZIJU FILMA
Sviđa ti se ideja snimke otvaranja vrata, zar ne?
-Ako možemo. -Mislimo da možemo. Ići ćemo ovuda.
Vodim te pogrešnim putem, oče.
Što si dalje, to bolje.
SENIOROVA VERZIJA
Jeste li zajedno putovali?
Da, jednom kroz cijelu zemlju.
Od Santa Fea do Los Angelesa, da.
Kako je bilo?
Bio sam zadužen za lulu za hašiš.
To je bilo zanimljivo.
Ne znam pripada li ovamo, ali sviđa mi se.
Ovdje nam treba glazba Jacka Nitzschea.
Bi li iz toga krenuo u jedan od svojih filmova?
Mogli bismo ili bismo ostali na ovome još malo.
-Čekaj. Ne idi prebrzo. -Čekaj malo.
Samo malo. Isuse.
Njegova je verzija još u obradi.
Nije sve tako ravno.
Ako redatelju ne daš rok
za završetak njegovog projekta
ili priču o tome što bi uopće to trebalo biti,
može ispasti pomalo neobično.
Četvrti kat. Solarij, akvarij, sanatorij.
Pijani tank, zvijezde, dječje bolesti. Ide gore.
Boba ne brine hoće li zbuniti publiku
i zato je sjajan.
Postoji obrazac po kojem radi
koji ili razumijete ili ne,
ali čovječe, zapanjen sam time.
Paul, on voli filmove više od većine ljudi na koje naletim.
Kad sam ga upoznao, nisam vjerovao da poznaje 60-e bolje od mene
i da je divan pisac.
Akcija.
Hajde. Dobro? Samo trebamo vrpce, Burte.
Ne.
Zamolio me da dođem i zajebavam se s kamerom i to sam učinio.
Ne možemo platiti demo snimke
ako ne odnesemo snimke diskografskoj kući i dobijemo novce.
Halo? Točno.
To nije MP, to je VP.
Vaš problem.
Zabavio sam se s Paulom Andersonom. Bilo je zabavno.
Nije tajna da je Paul Thomas Anderson
vjerojatno sin kakvog je moj tata htio,
a vole mi to nabijati na nos.
OSOBNI ARHIV PAULA THOMASA ANDERSONA (2011.)
Paul je nešto rekao, a ja sam rekao da moram na vlak.
Rekao je da ide sa mnom. Rekoh: „Što?”
Je li ovo bilo za dokumentarni film ili…
S njim nikad ne znaš što radi.
Možda je radio nešto takvo. Nisam čuo za to otada.
Samo da uzmem još jednu bateriju.
Za moj pejsmejker?
Ako se družiš s Bobom, upoznat ćeš Boba.
Ima fantastičan smisao za humor i ima nevjerojatno samopouzdanje
posvetiti se svom ritmu pričanja priče.
Kao redatelja, to me osnažuje.
Podsjeća me na to samopouzdanje i povjerenje u sebe.
Teško je hodati, kako je tek držati kameru.
Tata se znao voziti vlakom. Posljednji si put išao s PTA-om?
Ali otada nijednom i nisi letio.
Da, ne letim nikamo. Paranoičan sam.
Bio je osjetljiv na vlak.
Bio je osjetljiv na ulazak i izlazak.
Bio je osjetljiv na vrijeme.
-Jesu li dizala i dalje problem? -Da.
-To je… Nemoj… -Sranje.
Jedne sam noći zapeo ovdje na sat i pol
i nisam mogao izaći.
U dizalu je bio Rus.
Ispitivao me hoćemo li biti u redu. Kako da ja to znam?
Misliš li da su sve te neuroze u konačnici
nezaobilazni dio kreativnosti ili su samo naporne?
-Oboje pomalo. -Da.
-Mislim da imamo nove likove. -Da.
Sat prije slijetanja bilo je strašno.
Ne slijetanje. Uspjeli smo.
Od tada se ne mogu suočiti s time.
Kakve su šanse za dvije avionske nesreće u životu?
Nikad neću saznati.
Previše se bojim.
Taj pad aviona dogodio se kad sam bio u vojsci.
Bili smo u C-47, avionu s dva motora,
a nakon sat vremena jedan od motora prestao je raditi.
Mnogi od nas bili su mladi.
Svaki put kad smo vidjeli da se nešto približava prozoru,
izgledalo je kao kraj.
Bilo je stablo ili nešto drugo.
Na kraju je narednik počeo govoriti: „Ne želim umrijeti.”
Gledali smo ga, „Jesi li ti jebeno lud?
Ti bi trebao pomagati nama.”
Kako bilo, avion je sletio prisilno.
Nitko nije umro. Nitko nije stradao. Samo smo malo udarili.
Izašao je iz aviona kao da je sve u redu.
Počeli smo ga vrijeđati.
Primio me i stavio u ćeliju.
-Jesi li uvijek stvarao probleme? -Da.
Zašto si mislio da bi vojska bila dobra ideja?
Tko zna?
Iskoristio sam očuhovo prezime da se učlanim maloljetan
s lažnim rodnim listom.
Downey.
Elias je pravo prezime
mog tate, Roberta Eliasa,
tatinog tate, mog djeda, također Roberta Eliasa.
Promijenio ga je kad se učlanio u vojsku maloljetan
jer nije smatrao da bi bilo dobro imati židovsko prezime.
Dok bi irsko prezime trebalo biti u redu.
Povremeno si bio u ćeliji jer se nisi znao kloniti nevolje.
Kako bi nazvao to poglavlje?
„Početak.”
-Stvarno? -Da.
Reci mi zašto.
Šef ćelije rekao je: „Nemoj samo sjediti.”
-„Učini nešto.” -Da.
Rekao je: „Uzmi ovaj blok i napiši nešto.”
Počeo sam škrabati i odjednom je nešto od toga imalo smisla.
Nasumični ljubazni čin tvog tamničara.
Počeo si pisati.
Da, tako je.
Je li to bio početak tvojih ranih djela?
Da.
Nisam imao pojma.
POUND (1970.)
Zašto moram umrijeti?
Nikad nikome nisam naudila.
U Poundu je bila dramatičnija pozadina.
Da.
Osamnaest pasa čeka u šinteraju
i imaju još jedan sat života.
Ako ljudi glume pse, film je zapravo o ljudima.
Ja, on i Fido otići ćemo odavde.
Tko je sa mnom?
Bilo je napeto, što je bilo sjajno.
Gledajući unatrag,
ispalo je da je mnogo bolje nego što sam mislio.
S obzirom na to da je Pound moj službeni debi,
mislim da je to tvoj najpodcjenjeniji film.
Je li to film u kojem je Bobby Jr. debitirao?
Tako je.
-S koliko godina? Je li bio beba? -Da vidimo. Bila je 1970.
Dakle, pet.
Mislim da smo ga zamolili da glumi jer nismo mogli naći dadilju
i znali smo da snimamo taj dio.
I pozvali smo ga. Bilo je lako.
Taj me tornado toliko uplašio da mi je kosa nestala.
Imaš li dlake na jajima?
Bojim se pogledati.
Nisam znao što znači rečenica koju sam rekao,
„Imaš li dlake na jajima?”
-Ćelavom tipu. -Ćelavom tipu.
-Ćelavi pas. -Meksički golokoži pas?
Da.
Djelovao je sramežljivo kad je to rekao, ali ispalo je divno.
Nije bilo drugog pokušaja.
Daj mi to.
Kad si stavio Roberta na ekran, jesi li prepoznao da je…
Svi su prepoznali.
Svi su me pitali „Odakle ti taj tip?”
Taj prvi put znači sve.
Vidi se da je znao što radi.
Nije trebao moju pomoć. Bio je opsjednut.
Plesao je na prilazu,
i podsvjesno, znao sam da neće morati ići u školu.
Ovaj će tip biti glumac.
Kad sam vidio kamere,
doživljavao sam to kao vrijeme sa svojim tatom.
Katkad bi prolazio,
zgrabio kameru i rekao: „Ne miči se.”
Ajme!
Vjerojatno sam se osjećao isto kao Exton
dok trči u pozadini i šprica me vodom iz bazena
i ispituje:
„Hoćemo li i sutra snimati film?”
Robert i njegova sestra svađaju se u kuhinji.
Bio sam ondje s kamerom s druge strane,
nisam razmišljao ni o čemu i ovo je izbilo.
Kakav je Senior bio kao otac?
Kompliciran, u smislu da je većina njegove pozornosti
bila posvećena traženju muze.
Znao sam da nismo kao ostale obitelji.
Vodio sam ga na filmove koji su mi bili zanimljivi
ne razmišljajući o tome da je dijete.
Zapravo, jednom nas nisu pustili na film.
La Grande Bouffe.
Četiri tipa u Italiji okupe se svake godine i hrane jedan drugoga.
Izmakne kontroli. Odvratno je.
Zaboravio sam da je Robert sa mnom
i blagajnik je rekao da on ne može ući.
„Ovo je film za odrasle.”
Rekao sam: „Hajde.”
Nazvao sam distributera
i rekao je: „Daj mi ga na telefon. Kako se usuđuje…”
Bla bla bla.
Blagajnik je rekao da možemo ući.
Reći ću samo da nismo gledali Fantasiu.
Odveo sam ga gledati The Harder They Come.
REŽIRAO PERRY HENZELL
Ušli smo i padala je kiša pa je curilo u kinu,
a mi smo sjedili na naslonima.
Otišli smo zadivljeni.
„U kinu nije bilo nikoga osim nas.”
Zbog toga je bilo još bolje.
Sjećam se mnogih masnih i čudnih kina,
ali postojala je ideja da nas filmovi spajaju
i do dandanas, još je uvijek tako.
Imam dosta toga.
Da vidimo hoće li se prvo objesiti o svoju žicu.
Smeta li ti ako pokažemo ekipu?
-Nimalo. -Kako to?
Jer svima daje do znanja da znamo što radimo.
Da.
Možda im se ne sviđa, ali znamo što radimo.
Poprilično je jasno da znamo što radimo.
Moramo nešto znati.
Ovdje možemo govoriti o tri generacije…
Gnjavatora.
Što ti kažem kad mi ideš na živce?
Hej, nemoj biti gnjavator.
To je moj tata meni govorio.
Prvi put reci djedu da ne bude gnjavator.
-Hej! -Ozbiljno.
Hej, nemoj biti gnjavator.
-Evo ga. -Ti nemoj biti gnjavator.
Nas ćemo trojica na brzinu popiti espresso.
Pijem kavu.
Možeš popiti malo moje, ali nemoj reći mami.
Nikad ne kažem mami.
Ovo je dobro.
Senior kakvog ga se sjećam oko 1971. godine.
Dakle, ja sam bio Extonovih godina.
To je tata, a to je moja mama, Elsie.
A ovo je bio drugi pokušaj.
Ovo je iz Greaser'sa.
Iz filma Greaser's Palace.
Presveti, daj mi da vidim.
-Mesija. -Mesija.
Ako osjećaš, zacjeljuješ.
Ponovno mogu puzati.
Ponovno mogu puzati!
Kako je nastao Greaser's Palace?
Jedna je gospođa htjela da snimim film i pitala me što želim raditi.
„Otac, Sin i Duh Sveti ulaze u vestern.”
Rekla je: „Može.”
Dala ga je mužu koji je imao mnogo novca.
Pročitao je i pitao je hoće li film zaraditi.
Rekoh: „Mislim da ne.” I rekao joj je:
„Šarmantan je. Daj mu novac.”
Barem je bio iskren u vezi s time što zbilja misli.
Nije se činilo da će Krist koji se padobranom spušta u vestern
zaraditi i lipe.
Ovaj put moraš zbilja iskoristiti krajolik.
Kinematografija postaje prilično bujna,
i imaš akrobacije, vagone,
i doslovno si izgradio Greaserovu palaču,
a onda je raznio.
Nemoj da sumnjamo i nagađamo.
Reci nam zašto si ovdje.
Znam da voliš prepustiti publici da shvati mišljenje,
ali u tome filmu postoji duboka duhovna poruka
koju još uvijek pokušavam otkriti kao odrastao čovjek.
Drago mi je što si to rekao.
Bobe, kako si?
Dobro sam.
NANCY CONNOR SENIOROVA SESTRA
Znamo ga kao provokatora i nekoga tko izaziva nevolje filmovima,
ali što nam kao njegova sestra možete reći što će nas iznenaditi?
Uvijek kažem da je on nevin za mene. On je nevinašce.
-To je novo. -I purist.
-Dobro je. -Ne, istina je. Jesi.
Čak i kao osoba.
Njegov humor ne izražava poštovanje, ali otkriva mnogo. Tako je iskren.
Zagrli me.
Kad ste vidjeli Roberta Jr.-a,
jeste primijetili sličnosti s ocem?
O, da.
Mislim da je Robert naslijedio humor od tate.
Da, ali i mama mu je bila zabavna.
Kako si?
Jesi li ti Djevica Marija?
Samo me zovi Marija.
Elsie Downey bila je sjajna glumica,
koja je sama mogla napraviti nevjerojatne stvari,
ali odlučila je raditi sa suprugom.
Bila je iznimno talentirana, draga.
Najdraža osoba koju biste poželjeli upoznati.
U ovim niskobudžetnim filmovima
sva je akcija iza kamere.
S Elsie, je li odmah bilo jasno
da ćete snimati filmove zajedno?
Ne, upoznao sam je prije snimanja filmova.
Na predstavama prije nego što dođu do Broadwaya.
Kad su se upoznali, bilo je…
Bilo je gotovo. Razumjeli su se.
Smijali bi se. Nasmijavali bi nas.
Bila je prirodna komičarka.
Robert, koji potječe od ovog para,
morao je biti ono što jest.
Jesi li, kao glumac, naučio išta od mame?
Gotovo sve, da.
Vidio sam kako je tata režira.
Bila je nevjerojatno predana
svakoj njegovoj kreativnoj struji blesavosti.
Sjećam se kad smo snimali Greaser's,
stalno se penjala po pješčanim dinama.
Nije joj bilo teško napraviti nešto zahtjevno.
-Jesi li je stavio u puno filmova? -U sve što smo mogli.
Htjela je probati sve. Znala je što činiti.
U ovom trenutku otkrije da joj je sin mrtav.
Ovdje Elsie glumi majku u filmu Greaser's Palace.
Ne može naći sina kojeg glumi Robert.
Glumio sam dječaka kojemu je Bog prerezao vrat,
a majka ga je pronašla.
Na kraju filma oživi.
Mislim da je bio jako uzbuđen što će imati scenu s mamom.
Bio sam jako ponosan na film,
bio sam dovoljno star da znam da sam u njemu i počinjem se osjećati
kao filmsko derište.
Bilo je dobro razdoblje.
Hvala ti. Izvukao si nas iz grada.
Bilo je zabavno.
-Je li to bilo sretno razdoblje? -Jest.
A onda se sve raspalo.
TWO TONS OF TURQUOISE TO TAOS TONIGHT (1975.)
Došao sam do račvanja na cesti
sa žlicom u nosu.
Što bi savjetovao sam sebi u tom trenutku?
Ne diraj drogu.
Imam posao za tebe.
Dvije tone tirkizne do Taosa večeras.
Naslovna scena
nalikuje na pljačku.
Svi se likovi okupljaju,
ali jedan tip ulazi u ronilačkom odijelu.
Dok skida remen, kaže:
„A Larry? On voli tacose.”
Raskopča remen.
Pokušavao je stvoriti nešto više
od onoga što ljudi nazivaju filmom.
Rekao si da je radnja Sanbornov saksofon,
što je, za mene, tako impresivno.
-To je istina. Pratiš saksofon. -Da.
Ako se želiš nečega držati.
Pusti um. Pusti tijelo.
Pusti novčanik.
Ovo je bio takav čudan, nepovezan proces,
snimao bih oko sat vremena i išao kući.
Jer sam bio umoran ili sjeban ili što god.
Mislim da je ciljni uzorak bio čudan
i to je možda opravdavalo uporabu droga.
Moj je tata bio u podrumu s montažerom
što se činilo kao dvije godine,
a meni se to činilo kao vrlo duga postprodukcija.
Znali smo što se događa dolje.
Je li to razdoblje bilo zabavno? Ili teško?
Bio sam ovisnik.
Uglavnom kokain i marihuana.
Totalna ludost.
Dobro.
Znao sam da je posao postao izlika,
a ubrzo nakon toga moji su prekinuli.
Okreni se. Mahni vratima kišobranom.
Oprosti se i uđi. Bok.
Bok.
-Želim ti lijepu večer. -Želim ti lijepu večer.
Iako smo se razdvojili, često smo razgovarali.
-Noć. -Laku noć.
-Želim ti lijepu večer. -Želim ti lijepu…
Da, budi velike uspomene.
Duboki udah.
I posegni. Posegni unatrag.
JAIME MORALES TRENER
I povuci opet.
Dišeš, zar ne?
Nadam se.
Da.
Kad sam došao, bilo je malo napeto.
Da, to je dobar izraz.
Često zazivamo Boga, zar ne?
„Bože, još jedan čučanj.”
ili „Bože, još jedan celer.”
Baš je smiješno.
-Gdje je taj tip? -Još ga nismo vidjeli.
Ne, svaki put kad čitam naslovnicu Timesa,
pitam se gdje je taj seronja.
-To je prilično dobro. -Super je.
Kamo onda? Imamo slobodu.
Ima li nešto točno gdje prekineš?
Ovdje imamo…
Robert je sigurno nešto mislio jer obožava tjelovježbu.
Možda je pomislio da ne želi završiti kao otac.
To nije loše.
Dodajem?
Da.
SENIOROVA VERZIJA
Tko je znao da ćemo prijeći most koji danas nisam prešao
jer sam mislio da mogu izbjeći hodanje, a vidi nas sada.
-Voliš li New York? -Da.
Ovdje dobivam inspiraciju.
Kako snimiš film u Los Angelesu? Vidjeli smo svaki mogući kadar.
Isti kut, ista autocesta.
Ovdje je sve drugačije.
Pogledaj ovo.
Isuse.
Pogledaj svjetlo. Bože, ludnica.
Išće kadar od 360 stupnjeva.
Pogrešan stativ.
Druga dobra stvar kod projekta u New Yorku, ako želiš,
povremeno možeš unijeti pravi zvuk o kojem smo govorili.
Pojačaj. Ne govori ništa.
Jednostavno se dogodi.
Što sad?
Provjerit ću ima li što ovdje.
Vidjet ćemo.
Možda uskočimo usred Roberta i mene.
Možda.
Pokušajmo.
Bok, je li to tata?
Da.
Je li to sin?
Ovo je Sinek.
Hej, čovječe.
O čemu ćemo razgovarati?
Razgovarajmo o Los Angelesu danas.
-O, Bože. -Žao mi je.
Učinit ćemo sve, dušo.
O, Bože.
Kad prvi put dođeš onamo,
nekako je romantično zbog sve književnosti.
Ali ubrzo otkriješ da je riječ o hinjenju.
„Stvarno želimo snimiti film s tobom.”, i ovo i ono.
„Vidjet ćemo što će biti.”
Prvo pitanje koje ti postave ondje kada snimaš film,
„Misliš li da će zaraditi?”
Moji bi prijatelji rekli: „Osuđeni ste na propast.”
VOJNA AKADEMIJA
Vi ste izopćenici,
sramota za vaše obitelji i vaše zajednice.
Blamaže.
Nešto nije u redu?
Samo je malo hladno ovdje.
Misliš, „Malo je hladno ovdje, gospodine?”
-Da, gospodine. -Reci to.
Samo je malo hladno, gospodine.
-Ponovi. -Malo je hladno, gospodine.
Mislio sam da to misliš.
Je li Vojna akademija tvoj prvi studijski film?
Da. Katastrofa.
Htio sam se izvući odande.
Reci mi sve.
Trebala je biti vojna akademija za djecu.
Scenarij je bio o 16-godišnjacima.
Bilo bi efektivnije da su desetogodišnjaci.
Rekao je da trebaju biti djeca, a ne tinejdžeri.
To bi bila noćna mora i bilo je nepraktično.
Je li studio to dopustio? Ne.
Pitali su me jesam li lud.
„Kako to mislite? Samo želim promijeniti dob.”
„Nećeš to raditi ovdje.”
Naučio sam se slagati s ljudima čineći ono što se od mene traži.
Nemoj srati.
Dotad je bio nekako zaštićen.
Znali su da je poseban
i htjeli su pomoći da bude iduća verzija sebe.
Mislim da jedno pravo studijsko iskustvo,
gdje ti studio govori što smiješ, a što ne smiješ,
ako si umjetnik, može te slomiti.
Mislim da je mislio, „Super, zabavimo se.”
Dobit ćete Downeyjev film kakav zaslužujete.
Neki je tip rekao: „Ako ovako nastaviš,
otpustit ćemo te
i nećeš dobiti posljednju verziju što god bilo.”
Rekao sam: „Dobro, ne smeta mi,
sve dok dobijem posljednju crtu kokaina.”
To je gotovo bio kraj mene ondje.
-Nije te jebeno bilo briga, zar ne? -Ne.
Kako bi opisao to razdoblje?
Petnaest godina potpunog jebenog ludila.
Čovječe.
Mislim da moramo raspraviti utjecaj svega toga na mene.
Da, volio bih propustiti tu raspravu.
MANJE OD NULE (1987.) REŽIRAO MAREK KANIEVSKA
Kad sam snimao Manje od nule,
to je bilo u vrijeme kad sam počeo…
Film očito nije bio
autobiografski,
ali postojala je sličnost s mladim ljudima, drogom, 80-ima.
Kad si čuo da snima film, kako je to bilo?
Bio je duhovit. Rekao je da je dobio ulogu u pravom filmu.
Ne možeš ostati ovdje.
Živi bilo gdje, ali ne ovdje.
-Tvoj sam sin. Spavam tu. -Izlazi.
Pozvat ću policiju.
Ali svidjelo mi se.
Težak je, ali sjajan.
Bilo je to ludo doba.
Taj se svijet poveže s kreativnošću.
Svi smo mijenjali svijest supstancama.
Igrao sam igru, tješio samog sebe
ili sam htio ostati urokan,
umjesto da se bavim činjenicom da je sve krenulo nizbrdo.
Iskreno, više od svega, osvrnem se i pomislim
kako je šokantno da smo završili ijedan film.
Ali to nije spriječilo nas Downeyje.
Hoćeš li prestati s hranom?
Moramo platiti najam i raditi.
-Radimo prije jela. Hajde. -Dobro.
-Tek sam napravio salatu. -Dosta je salata.
Film ne bi izašao bez njega. To je stvarnost.
-Da, postao je velika filmska zvijezda. -Da.
Ali svejedno prima upute?
Voli se zezati. Da, voli.
-Moram ići, mama. -Učini što moraš, dušo.
Postojao je obiteljski osjećaj,
da se ljudi zabavljaju, što se zaista vidi.
Drago mi je jer je to bilo
jako dobro razdoblje mog života jer sam upoznao Lauru.
Znam sva tvoja sranja, seronjo.
Mislim da se Sr. bojao da ću biti užasna glumica…
SENIOROVA DRUGA ŽENA
…pa je pomislio, „Nabaci naglasak i možda neće primijetiti.”
Nije istina.
Hvala Bogu na Lauri Ernst.
Da, slažem se.
Pojavila se
i mislim da je to bila energija koju si trebao
u tom trenutku života.
Činilo se da si postao zdraviji
i počeo se brinuti za sebe
i odmaknuo si se od tog života droge
u kojem smo svi zapeli.
-Bok, tata. -Bok.
Dobro se sjećam toga.
Mnogi smo činili svašta i mislili smo da bi bilo licemjerno
zabranjivati djeci marihuanu i mislili smo da je slatko pustiti ih da puše.
Bio je to glup potez s naše strane,
podijeliti to s našom djecom.
Sretan sam što je ovdje.
To je sve.
-Jeste li se ikad brinuli da neće biti? -Mnogo puta.
Iako mi je trebalo još 20 godina da se saberem,
ti i Laura postali ste vrlo stabilna sila za mene.
Kako pamtiš godine s Laurom?
Imam puno uspomena jer se razboljela.
Jesi li bio s njom kad joj je dijagnosticiran ALS?
Da.
Kako proživiš to sa životnim partnerom?
Bilo je vrijeme za odrastanje.
Prvo misliti na nekog drugog.
Proveli smo vrijeme s njim i njegovom ženom Laurom.
Bio je pun ljubavi i nježan prema njoj
više nego što sam to igdje drugdje vidio.
Bila je to lekcija
kako se nositi s nekim tko umire.
Ponekad razmišljam o…
svemu za što se osjećamo krivima i što smo radili u prošlim vezama,
i kad onda ponovno imamo priliku…
toliko promijeniti i popraviti život za svog partnera.
I potpuno se posvetiti tome da smo uz njih
pri svakom koraku razorne bolesti.
Ludo je. Stvarno si joj bio potpora.
Nadam se.
ČISTAČICA BAZENA (1997.)
Ono što imam nije zarazno.
Što je?
ALS, amiotrofična lateralna skleroza,
poznata i kao bolest Loua Gehriga.
Volim te.
Samo još jedna Božja mala žrtva.
Poput mene.
Kao kad je Chaplin izgubio dijete
i idući film koji je snimio bio je Mališan,
i na taj je način prebolijevao gubitak u osobnom životu.
To si ti učinio s Čistačicom bazena.
Pobijedit ćeš ovo.
Sviđa mi se kako razmišljaš.
Tvoj je film predstavljao sve
od Laurine bolesti
do moje ovisnosti i tvog preokreta.
Nadživjet ćeš me.
Hoćeš li mi oprostiti svu drogu i loš primjer koji sam ti bio?
To je kolaž boli.
Pokušavaš ga proći najbolje kako znaš.
Kad si je izgubio,
ostao si čist, a ja sam još bio dio toga,
ali ti si mi govorio da ostanem na planetu i uspravan
i da ne odustajem.
Nisi baš bio čovjek otporan na karmu.
Nemojmo jebeno… Znaš. Nemojmo rastezati istinu.
Ali to je nekako bilo jako važno.
Lijepo je to tako čuti.
Zaslužio si to uz sve što si prošao.
Da.
Dobro. Dosta je bilo gluposti za večeras.
Nakon loših filmova koje sam režirao u Kaliforniji,
prijatelji su mi govorili da odem iz L.A.-a.
Jesam li mu rekao da ode iz L.A.-a?
Nije značilo da ode zauvijek. Sad me ni ne posjećuje.
Ne želi ući u avion.
Između New Yorka i Los Angelesa,
nema sumnje da bi trebao biti u New Yorku.
Mislim da je sretniji izvan L.A.-a. Mislim da su svi sretniji.
Zemlja uništenih snova.
Možda je New York dovoljno kompliciran
da netko bude svoja jedinstvena osoba.
Moglo bi se reći da je rođen da bude u New Yorku.
SENIOROV DOM LIPANJ 2020.
Sretan rođendan ti
Zvat ćemo ga Bob Sr.
Sretan rođendan, Bob Sr.
Sretan rođendan ti
Extone, kako je u školi?
Dobro je.
-Pije moju kavu. -Hej, ljudi.
Bok, Susan.
Bok. Sretan rođendan.
Hvala.
Slaviš li kako treba, Seniore?
Slavi. Pozvao je prijatelje i bliske suradnike.
Zabavljaju se.
Možda želimo i nekoliko žena u ovom filmu.
Da.
Ako Susan želi, može glumiti tvoju ženu.
Ozbiljno bih htio dati što je moguće više ljudi priliku
da odigraju tu ulogu.
Ali vidjet ćemo. Uvijek se možemo vratiti omiljenom izboru.
Usput, svaki dan mislim na tvog tatu.
Hvala. I ja.
I ja.
Da, bio je to nezgodan prvi Očev dan bez oca.
Ajme, kako je bio duhovit.
Da.
Izgledaš dobro, tata.
Drago mi je da vidim malo lakoće
i da si okružen dobrim ljudima…
Ne poznajem nikoga.
Recimo da se opet nađemo u Hamptonsu.
Ima li scena koje treba snimiti
ili slika nečega što želiš
koje trenutno ne vidiš u projektu?
-Ona njemačka narodna pjesma. -Znao sam da će biti to.
Morat ću pronaći pratnju da nauči tu pjesmu
i morat ćemo smisliti gdje ju snimiti.
-Zdravo. -Hej, ja sam.
Tata, ovo je za tebe.
SEAN HAYES GLUMAC, PRODUCENT, GLAZBENA PRATNJA
Pokušajmo ispočetka. Zvuči malo…
S 15 godina prijavio sam se na festival u Kewaneeu
i pjevao Schubertov Fischerweise.
To je bio prvi put da je tata primijetio nešto vrijedno što sam radio
izvan njegovih filmova.
Mislim da sam dobio pohvalu.
I to je nešto čemu sam se više puta vraćao.
-Reci nam kako je reagirao. -Djelovao je zadovoljno.
-Da? -Da.
Kako ti je to promijenilo život?
Postoji nešto nostalgično u tome.
Ima nešto lijepo u toj pjesmi.
Tu je i čudno gledište mog oca.
Od svega čega se mogao sjetiti,
što je htio da ponovim 40 godina poslije.
Zaista će pomoći filmu
kada iznenada izađeš iza stabla…
-Da. -…i otpjevaš to.
Ponovimo to.
SR. SE TEŽE KREĆE ZBOG PARKINSONOVE BOLESTI
REDATELJI SU PREMJESTILI UREĐIVANJE FILMA U SPAVAĆU SOBU
…moj život.
-Idemo. -U redu, ovaj ću put razvaliti.
Sve izgleda slatko narcisoidno.
Vidiš li mjesto za ovo u našoj verziji?
Apsolutno.
-Može li još malo toga? -Da ponovim?
Ne, samo sam sretan.
Daj da pokušam.
Potpuno se usredotočio na montažu.
Sjedio je satima i satima,
što već dugo nije radio.
To mu je velik izvor radosti. Stvarno jest.
Njemu je to sve.
-Poprilično je dobro. -Samo želim vidjeti to opet.
Da vidimo.
Jesi li se promijenio kao redatelj ili još radiš na isti način?
To je dobro pitanje. Stvarno ne znam.
Koji je tvoj posljednji film?
Dokumentarac u Philadelphiji koji mi je jako drag.
Riječ je o parku koji se zove Trg Rittenhouse.
Nakon što sam sjeo u park i vidio sve čudne likove,
pristao sam.
Proveli smo godinu dana ondje tijekom različitih godišnjih doba,
proučavajući ljude.
Jedno što smo naučili bilo je
da vjerujemo u sve jer se bilo što može dogoditi.
I naravno, prvog dana, naletjeli smo na desetogodišnju violinisticu
koja je bila sjajna i postala je središte
cijele godine u parku.
Kako bi usporedio snimanje dokumentarca s drugim filmovima?
Kao što sam rekao, svidjelo mi se
što ne znaš što će se dogoditi.
JR.-OV DOM
KOLOVOZ 2020.
Sr. se bori sa strašnom bolešću
koju sam i ja proživjela sa svojim tatom
i trenutno samo cijenimo vrijeme koje nam je preostalo.
Ne znam je li se Sr. pomirio sa svojim tadašnjim ponašanjem
i kako je povezano s Robertom.
Ali sada znam da je on netko tko voli svoje dijete.
To su tipična Sullivanova putovanja.
Krenuli smo raditi nešto stvarno i važno,
a što ako je ono što smo radili
bilo baš onoliko važno koliko je trebalo biti?
Meni se čini kao da pokušavam zatvoriti krug
patrijarhalnosti.
I pomiriti se sa svime,
bilo to gore, dolje, sa strane ili kako god pogledate.
I da mogu reći: „Sada si odrastao muškarac.”
Rođen spreman, Bobe. Rođen spreman.
To je potpuno novo izdanje.
SR. JE DOVRŠIO SVOJ PROJEKT
Ne moraš se brinuti kad ćeš se vratiti.
Kad god se dogodi, dogodit će se.
Hvala što si radio ovo. Puno znači.
Sjajno. Obavio si sjajan posao.
Da.
Gledajući unatrag, kaže da je to sjajno iskustvo.
Njegova definicija producenta je tip koji obavlja stvari.
SVIBANJ 2021.
Da.
Čeka nas 145 km do grada. Uzbuđen je.
Ovo je treća godina
snimanja tatinog dokumentarca.
Veselim se što ću vidjeti djeda.
Danas planiramo
nastaviti snimati dokumentarni film.
Glavni razlog zašto sam htio biti ovdje jest jer sam htio vidjeti djeda.
Htio sam ga vidjeti
kako bismo imali uspomene.
I…
Kad premine, moći ću reći
da sam proveo vrijeme s njim.
Hvala, gospodine. Prezime je Downey. Hvala.
Bok, tata.
Kad god želiš da ne snimamo, samo nam reci.
Inače ćemo ti biti pred nosom cijeli dan.
Lijepo te vidjeti uživo.
Je li vani toplo?
Hladno. Danas je hladno i kišovito.
To je dobro za fotografiranje.
Exy, kad god si spreman.
Imat ćeš tri pokušaja da ga pitaš pitanje.
Doći ćeš ovamo i reći svoj tekst.
-Hej, Exy. -Bok.
U redu, spreman je. Za tri, dva, jedan.
Hej, Seniore.
Imaš li dlake na jajima?
Možeš li ponoviti to pitanje?
-Imaš li dlake na jajima? -Savršeno.
Daj mu odgovor jedanput, tata.
Exy, reci to opet, a ti reci odgovor Larryja Wolfa.
Hej, Seniore.
Imaš li dlake na jajima?
Imam li što?
Odbija dati svoj odgovor.
-U redu, slobodan si. -To je bilo zabavno.
Exy uživa, čovječe. Ovo mu je najbolje putovanje.
Definitivno je među deset omiljenih.
Trebaš li što?
Gdje smo?
Ovo je posljednji dan da ću ga vjerojatno vidjeti neko vrijeme,
što bih trebao učiniti za sebe, za njega…
JR. RAZGOVARA S TERAPEUTOM O SENIOROVOM STANJU
Čudno je jer znam…
da snimam to.
Čudno, to tvoja obitelj radi.
Stvarate umjetnost iz vaših života.
Čudno je. Prirodno je. Vraća me u sjećanje,
što god se događa, smiješno ili tragično,
događa se dok 16-milimetarska kamera snima
i možemo se osvrnuti na to 40 godina poslije…
-Da. …kad će imati smisla.
Ali postoji dio mene koji se osjeća kao da…
Nešto ću propustiti.
Da.
Samo zato što se prozor malo zatvara, čini se.
Postoji li nešto o čemu želiš razgovarati
vezano uz mogućnost da ga možda nećeš više vidjeti?
-Iskreno, ne znam. -Da.
Dezorijentira me,
ali, stari, teško je.
Teško je, čovječe. Teško je.
Lijepo je
što već odavno nisam ovako doživio i cijenio New York.
Doživljavam ga kroz Extonove oči,
s gledišta treće generacije,
fora je, znaš?
Da, ali također primjećujem
razliku između
pouzdanosti njegovog sustava podrške, znaš?
Tvoj se tata bunio protiv nečega protiv čega se trebalo buniti,
a ti si odgojen u toj pobuni.
-Da. -Dopuštali su da se drogiraš kao dijete.
Malo je sjebano.
Pretučen, ali nisam slomljen.
Da. I evo nas sad.
„Kako da odem bez osjećaja da sam nešto propustio?”
Trebaš li mu što reći?
Ne želim…
-Ne želim učiniti nešto pogrešno. -Da.
Da.
Tata.
Reci „jedan, dva, tri” da provjerimo tvoj mikrofon.
-Tko? -Tko. Sjajno.
Savršeno.
Dok se još družimo i vidimo,
samo želim ostati blizu i još se približiti.
-Da, sjajna ideja. -Znaš?
Htio sam ti postaviti sva pitanja o…
-Bilo što. -Da?
Ne znam ni kako razgovarati o ovome, ali samo želim…
tvoje mišljenje…
prije nego što završimo.
Postoji li nešto što želiš da tvoje dijete zna?
Što je smiješno?
Pa, u Hamptonsu moje dijete ima kuću i dijete.
Dvoje djece, troje djece.
Ako odaberemo
dane kad svjetlo nije dobro, to je dobro za nas.
Da.
Jer dok snimiš to…
dobro je vrijeme da snimiš kakav god film želiš.
Kad nisi u ovom trenutku, kamo ti um najviše odluta?
Postoji li razdoblje?
Postoji li nešto što ti okupira misli?
Koliko se sjećam,
prije nego što odgovorim na pitanje,
rekao bih…
Bolest Charlieja Parkinsona.
Imam ovaj san
gdje sviram u ovoj jazz grupi,
i usred užasno guba seta,
tek što sam započela solo,
srušim se i umrem od bolesti Charlieja Parkinsona.
Predvidio si to, dragi.
Vidiš li kemijsku olovku ondje?
Kemijsku olovku ili olovku?
Kemijsku olovku.
Da.
Stara kemijska olovka.
Voliš malo akcije s kemijskom i papirom.
Mogu ti je otvoriti ako želiš.
Evo.
Hvala.
-Škrabaš li? -Da.
Lijepo.
I Robert…
je bio…
malo nervozan jer ima i drugih stvari,
ali vidite da se usredotočio na ovo.
Kad me nazvao da me pita…
Rekao je: „Idi sporo.”
Jeste li se već upoznali?
Misliš Jr. i ja?
Da.
Da, upoznajemo se.
Vjerojatno ćemo uskoro krenuti kući.
Iako Sr. samo drijema,
hoćemo li malo sjediti ondje prije odlaska?
-Da. -Dobro.
Vjerojatno ćemo ga pustiti da se odmori i…
vidjet ćemo ga
nekad u budućnosti.
Da.
Volim te, tata.
Nismo imali jasan plan s ovim projektom.
OBITELJSKA KOMEMORACIJA
Osjećao sam što bi moglo biti i znao sam da će jedan dio uvijek biti
kraj njegova života.
Je li priča oca i sina? Mislim da ne.
Je li o tome što znači biti umjetnik? Ne znam. Možda.
Je li razmišljanje o smrti?
Mislim da se pretvara u to,
ali ne na turoban način,
već u smislu da smo ovdje, radimo nešto i nema nas više.
Volim ga zbog onoga što je učinio. Volim ga zbog onoga što nije učinio.
Došao je!
Donosim vam poruku.
Točno 10 km sjeverno od planine Skag u Dolini boli,
živi zlo vražje čudovište.
Zove se Benzinska Postaja Bingo Motel Cheeseburger
Uz Malo Zrakoplovne Buke I Bit Ćeš Gary Indiana
i voli nanositi štetu ljudima.
Kad sam vidio Benzinsku Postaju Bingo Motel Cheeseburger
Uz Malo Zrakoplovne Buke I Bit Ćeš Gary Indianu,
rekao mi je što želi učiniti.
Želi doći ovamo i ubiti sve vas.
Rekao sam mu: „Bingo, čekaj malo.”
Rekao sam to zato što vjerujem u vas.
Vjerujem da možete obaviti posao.
Da možete pomoći jedni drugima.
Vjerujem da možete ovaj svijet učiniti boljim mjestom za život.
To je to.
Uzmite kartu, g. Greaser.
Dobro. Vratite je bilo gdje.
-Je li ova? -Ne.
-A ova? -Ne.
-Ova? -Ne.
-A ova? -Ne.
-Je li ta? -Ne.
-Ova? -Ne.
-A ova? -Ne.
-Ova? -Ne.
-To je ta? -Ne.
-Ta? -Ne.
-Ova? -Ne.
-Evo je! -Ne.
-Ova? -Ne.
-A ova? -Ne.
-Ova? -Ne.
-Je li ta? -Ne.
Prijevod titlova: Ivana Kužić