Szerinted mit csináljunk?
- Mi? - Igen.
Felvehetnéd ezt.
Csinálhatnál egy közelit, innen felfelé.
- Igen? - Veszed?
Nem, ez most totál.
Akkor közelíts rá, mert ez vágókép lesz.
Igen, erről közeli kell. És felvehetnénk azt az inzertet is.
- Szólj, ha veszed! - Kezdjük elölről!
Először mozdulatlan. Erre legyintesz, hogy ez béna.
- Aha. - Aztán mozogni kezd.
„Várjunk csak!
Talán mégis van valami ebben a kígyóban.”
- Apa, megforgathatom? - Persze, tessék!
Ez lehet az első koprodukciónk a filmben.
Ez az! Szép!
Ügyes!
Te kellettél ide.
…mi jöhet még?
- Ez után? - Igen.
Még közel sem végeztünk az ilyen ötletekkel.
Még csak mókázunk, most lendülünk bele.
Óvatosan!
- Te jó ég! - Segíts neki, Rogers!
- Fogom. - Vigyázzunk a sztárunkra!
Nagyon érdekel, hogy pontosan kicsoda most az apám,
mert egyikünk sem lát a jövőbe.
Nem tudhatjuk, mennyi időnk van még együtt.
Számomra ő mindig is egy igazi óriás volt.
Sokáig csak Bob Downey fia voltam.
Ha nem vigyáz, hamarosan tengernyi siker zúdul rá,
vendégem a tehetséges undergroundfilm-készítő, Robert Downey.
Nem érzi magát megalkuvónak, amiért kereskedelmi adón szerepel?
Nem, mert ha a filmem nem lesz sikeres,
nem készíthetek újabbat.
Amint elkezdtem ezzel foglalkozni, rájöttem, hogy ez jobb,
mint egy munkahely.
- Neked nem kéne iskolában lenned? - Bassza meg!
És bassza meg a rendszer is!
És basszák meg, akik megpróbálnak a rendszertelen rendszer részévé tenni!
Olyan családban nőttem fel,
ahol az underground filmek jelentették a normát.
Teljességgel figyelmen kívül hagytuk a mainstream dolgokat.
Miben szerepeltél először? Apád egyik művében?
- Igen. - És aztán mi lett belőled?
A világ legjobban fizetett színésze.
- Ő döntött így. - Igen. Apa, gyere a részedért!
Ez évekkel ezelőtt készült Robertről és rólam.
Azt mondta a fotós:
„Miért nem fogtok meg egy-egy láncfűrészt?”
Mire Robert: „Na, menj a picsába!”
Tetszik a cím: Robert Downey Sr. – Egy öntörvényű filmkészítő?
Nem rossz, de lehetne jobb.
ROBERT DOWNEY SR. EGY ÖNTÖRVÉNYŰ FILMKÉSZÍTŐ
ROBERT DOWNEY JR. OTTHONA
- Hol van apád? - A vendégházban.
Menjünk oda! Gyere!
Most találkozhattok
apám ivadékának ivadékaival.
Ne dobáld vízibombával a stábot!
Tetszik, hogy szerepel ezen a fia és a lánya is.
Jó kis felvétel.
Remek. Mozgalmas.
Senki sem ücsörög.
Láttál egyet is nagyapa filmjei közül?
Nem, miért?
Mert mind király. Egyszer megnézed őket?
- Talán. - Csak talán.
Ha vízibombát dobálnál, vágd hozzám!
Ez jó.
Avri, integess nekünk! Csak ennyit kérek. Integess!
Jesszusom!
Bevizezzük a hajadat.
Te jó ég!
Most már elég legyen! Komolyan mondom!
Ne vizezd össze a kamerát!
Elég volt! Apa!
Az unokád nem bír magával.
Tisztára, mint apám.
„Soha ne vizezd össze a kamerát!”
- Felvettétek? - Igen.
Még nincs semmi használható, csak Exton akciózott egy kicsit.
- Nem baj, ha átöltözöm? - Dehogy.
Köszi.
Még gyorsan mutatni akarok neked valamit.
- Csak nekem? - Nem, Rosemarynek is.
Itt is van.
Robert akart egy dokumentumfilmet az apjáról,
a közös múltjukról, az életükről.
Robert Downey Jr.-t rengetegen ismerik, Robert Downey Sr.-t pedig nem.
És ő változtatni akart ezen.
Olyasmit próbálunk alkotni, ami reményeink szerint érdekes,
eltér az átlagostól,
és ami arra az őrültségre is kitér,
hogy milyen megérteni az apádat.
Úgy érzed, most érted őt?
Szerintem sokkal jobban fogom, ha végeztünk.
Visszajössz, és szerintem ezzel fogunk indítani,
hogy Robert és Rosemary ülnek a kanapén, aztán jön a többi.
Ezt fogjuk tenni, csak odakint.
- „Mióta vagytok házasok?” - Ezt én kérdem?
- Igen. - Oké.
Mióta vagytok házasok apuval?
Ezerötszáz éve.
Szerintem helyet kéne cserélnünk.
Igaz. Rosemary üljön középen!
Ez az!
Mióta vagytok házasok?
- Ezerötszáz éve. - Egek!
- Most jobb volt? - A közepénél felnézett valahova oda.
Igazad van. Vegyük újra! Hármas csapó, nyitójelenet.
Bármiről szívesebben készítene filmet,
mint hogy róla forgassanak dokumentumfilmet.
Így megegyeztünk, hogy ő is megcsinálhatja a saját változatát.
Mióta vagytok házasok?
Idén júliusban lesz 1500 éve.
- Egek! - Tudom.
- Boldog évfordulót! Majdnem. - Köszönjük.
- Tőlem maradhat. - Oké.
Ja, egyébként ő így rendez.
Aztán azt mondtam neki: „Apa,
a rólad készülő hivatalos dokumentumfilm
fogja fedezni a te művészfilmed költségeit.”
És úgy tűnt, ebbe belemegy.
Megvan? Az jó. Már ezért megérte ez a nap.
Ez vicces.
Szerintem mindent fel kell venni, ami tetszik.
Sosem lehet tudni. Lehet, hogy teljesen más lesz belőle a vártnál.
Ki is mondta, hogy: „Egy kép ezer szóval felér”?
Ez úgy igaz, hogy egy jó kép.
Apám az egyik legjobb, ha utcán készült képekről
vagy jelenetekről van szó.
Bár ő inkább ötvenes évekbeli, férfi, macsó módon adja ezt elő,
gyakran úgy, hogy: „Nézd azt a bunkót!”
Nézd csak őket!
Mi folyik ott?
AA-gyűlés.
„Igyunk egyet! Senki nem tudja meg.”
Nézd azt a kirakatot!
Kéne valaki mögé,
aki a kint állóknak vezet le esküvői szertartást.
Talán.
Ez az a sarok. Itt régen egy nagy lakóépület volt. Ez az.
Nem tudom, mit szónál hozzá, de
először vehetnéd azt, aztán a dialógusnál idefordulhatnál.
Oké.
A University 116-ban három lakás volt,
és mi a tetőtér alatt laktunk, alulról a másodikban.
Már nyoma sincs.
Felnőttnek érezted magad? Mert ekkor ugye már voltak gyerekeid.
Nem.
Nem, lehet, hogy ez a baj.
Nem tudom, mit hitt Robert, de nem úgy volt.
Itt élve készítettél filmet?
Igen.
„Downey-rövidfilm”?
Nem tudom, mi lehet ez.
Ezek mehetnek a kukába.
Arra gondoltam, átnézem a filmjeimet,
és kiválasztok pár jelenetet, amik passzolnak majd a tiédbe.
Most ez a legfontosabb.
Ez érdekes.
Kezdjük ezzel!
Itt is van.
- Szeretlek, Walter. - Szia!
Mindennél jobban szeretlek.
Én is szeretlek, anya.
Ez jó.
- Ezt te írtad? - Igen.
Ezzel kezdődött minden.
- A karriered? - Kurvára minden.
RENDEZTE: ROBERT DOWNEY SR.
Tudod, Walter,
ebben az életben bármit megkaphatsz, amit csak akarsz.
Az egyetlen, amit tényleg akarok,
az te vagy.
A Chafed Elbows egy csodabogárról szól, aki elveszi az anyját, és segélyből él.
Ez egy óda Oidipuszhoz.
Anyám nem igazán rajongott a Chafed Elbowsért.
Jesszusom!
Mondtam neki, hogy ez csak egy film. Mire ő: „Nem érdekel.
Hogy merészeled?”
Jól mulattunk, próbálgattuk, hogy kell fókuszálni a kamerával.
Egyikünk sem gondolta, hogy lesz, aki kíváncsi a végeredményre.
Tudom, hogy ez liliomtiprás, de ezeket legalább én ültettem.
Aztán egyszer csak megjelent róla egy rövid kritika a New York Timesban.
Másnap reggel a sarokig állt a sor,
hogy megvegyék ezt a filmet 16 milliméteres szalagon.
Mi inspirált a filmek elkészítésére?
Egyediek voltak. Nem volt párjuk.
Hol máshol készíthetnél filmet úgy, hogy azelőtt még sosem csináltál ilyet?
Várjunk csak! Hallod ezt?
Illik a képbe.
- A sziréna? - Igen.
Oké. Próbáltak mások értelmezéseket társítani a filmjeidhez?
Jesszusom! Remélem, nem.
Nem baj, ha csatlakozom?
- Gyere csak, kicsim! - Tényleg?
Ledobom a gönceimet.
Menj arrébb, öreg! Engedj ide, jó?
Fogalmunk sem volt, miért, de a filmek egyre jobbak lettek.
Vagy furábbak.
RENDEZTE: ROBERT DOWNEY SR.
A Chafed Elbows után
apám és Elsie, az anyám megállás nélkül írtak.
Ez egy igazán kreatív nap volt.
Ellepték a házunkat azok, akik a muszterek és az írás miatt jöttek.
A vele eltöltött időm tökéletesen, csodálatosan
és felségesen eszementen telt.
Egy idegösszeomlás közepén vagyok!
Hát csinálja máshol! Nekünk dolgunk van.
Elképesztően fura a humora,
teljességgel a maga ura emberileg
és művészileg is.
Egyfajta ártalmatlan nihilizmus jellemzi a munkáit.
Elképesztően szabad.
Nem lehetett tudni, merre tart a történet. Vagy hogy van-e egyáltalán.
Olyan volt, mintha minden jelenetet hagynának addig fokozódni,
amíg nem fulladozunk a nevetéstől.
Odavitték a kiságyamat
arra a területre, ahol a musztereket vetítették,
így teljesen hozzászoktam, hogy a csapó hangjára alszom el.
Szinte erre programoztak.
Ez itt Robert a kiságyában.
- Te tetted oda? - Igen, biztosan.
És emlékszem arra a kreatív egyvelegre.
A rengeteg cigarettára, fűre, piára,
de főleg a nevetésre.
Ha nem adod ide azt a 12 hidrogénbombát, elveszem az aranyadat.
Bizony. Ide a 12 bombával, vagy pá az aranyadnak.
Az egyik, amit a legjobban szerettem benne filmkészítőként és rendezőként,
az az volt, hogy hagyott kibontakozni.
Bedobtam pár improvizált szót vagy gesztust, és emlékszem, azt mondta:
„Fogalmam sincs, mi ez, de tetszik.”
Nem tudom, mi alapján castingolt.
Nem tudtam rájönni, mert egy szereplő sem tűnt színésznek.
Mintha a város söpredékéből
kiválasztotta volna a félig részegeket,
de mind nagyszerűek voltak.
Nagyszerű, nem színész külsejű emberek.
Mit művel itt?
Valahol meg kell húzni a határt.
Ha ki kell emelnem valamit, ami nagyon hektikus volt,
az az, hogy vagy dőlt a lé, vagy egy vasunk sem volt.
Sosem éltünk anyagi biztonságban.
A „dől a lé” annyit tett, hogy volt 500 dollárunk.
Mi készen állunk.
Az egyik szinte csak állóképekből állt, mert filmre nem futotta.
Nem tudsz rendezni.
Ha én nem lennék, segélyen élnél a többi underground filmessel együtt.
Az első filmek nagyon olcsók voltak.
Közben dolgoztam valahol, hogy létrejöhessenek.
A dolgok éppen úgy álltak, hogy egy igen karizmatikus fickó,
aki másfajta elképzelésekkel és érdeklődéssel rendelkezett,
új mércét állíthatott fel a filmkészítésben.
És szerintem ő olyasvalaki, aki élete alkonyáig
képes volt fenntartani az érdeklődését.
ROBERT DOWNEY SR. TOVÁBB FORGATJA SAJÁT FILMJÉT
Itt is van.
Látod?
Megnyugtató érzés ezt látni egy városban, ugye?
Ha meg kéne mutatni ezt a jelenetet,
akkor vajon
egy épületről pásztáznék lefelé,
vagy valamiről felfelé?
Passz. Talán mindkettő.
Ez egy érdekes kép. Mint valami western.
Nézd csak őket! Kilencen vannak.
Hogy jöhettek mind egyetlen kacsából?
Nézd, az anya hogy figyel!
- Emlékszel azokra a kacsákra? - Igen.
Közben felnőttek. Már nagyok.
Délután megnézhetjük őket.
Jó nagyok lettek.
Remélem, nektek is úgy tetszik ez a felvétel, mint nekem.
Szerintem az egyensúly miatt más is kell a filmeken kívül.
- Szóval nem csak a filmekről szól? - Nem.
- Ki ez a fickó? - Pontosan.
És ki ez a fickó?
Sosem fogom megtudni.
Ott vannak.
Te jó ég!
Eddig még sosem láttam ugyanazt a kacsát kicsiként,
aztán később felnőve is.
- Kezdek szédülni. - Basszus!
- El tudsz menni a padig? - Igen.
Jól van.
- Jóságos ég! - Ez nem sokon múlt.
Egek!
Valahogy fel kell vinnünk az emeletre.
- Megleszek. - Fel fogsz tudni sétálni?
Ha a közelemben maradsz, nem lesz baj.
Azt hiszem, meg kell békélnem a betegségemmel,
és nem törődni a remegéssel.
Látod? Most is remeg.
És amikor rám jön egy étteremben, vagy valahol, Rosemary
egyszerűen… Én pedig…
és ettől abbamarad.
Mi okozza?
A Parkinson-kór.
Arra gondoltam…
Egy bizonyos módon kell ennem, különben a padló tele lesz kajával.
Így…
tudomásul kell vennem.
Jó reggelt!
Szia!
Hogy vagy?
Néha magam sem tudom.
Na, mi újság? Hogy vagy?
Megvagyok.
Küzdelmes?
Nehéz? Fura? Ijesztő?
Bizonyos napokra bármelyik illik.
Szerintem ennek is benne kell lennie a filmben.
- Örülök, hogy van ez a projekted. - Én is.
Nem tudom, miért.
Több szempontból is igazán kreatív és megnyugtató feladat.
Igen.
Izgalmas, mert teljesen egyedi.
ROBERT DOWNEY SR. EGY FORGATÁSI HELYSZÍNRE TART
Oké.
Ha az ember parkinsonos, mindennap elveszít magából egy picit.
De most teljesen erre a filmre koncentrál.
Ez egyértelműen felvillanyozó és izgalmas a számára.
Itt lesz ebben az utcában, bal oldalt.
Lehet, hogy ez lesz az.
Talán.
Bob, hol vagyunk?
A Great Jones Alley-nél.
Nem a Grace Jonesnál.
Adtunk egy hajléktalannak 50 dollárt,
hogy ott feküdjön reményvesztetten.
És felvettük ezt a jelenetet.
És amikor végeztünk, azt mondta, csináljuk újra.
Ez jó volt. Emlékszem.
Miről szólt a jelenet?
A jelenetben egy hölgy egy reklámot forgatott egy…
Igazából olyan szép volt, hogy senkit nem érdekelt, mi az.
Egy légkondit nem lehet megenni.
Úgy döntöttem, készítek egy filmet egy reklámügynökségről.
Ezt írtam meg a leggyorsabban.
Nagyon jól mulattam közben.
Ha kreatív előjátékot vetünk be
a behatolás előtt,
akkor el…
Elkerüljük?
Hogy néz ki?
Milyen hangja van?
Hány szótagból áll, Mario?
Hány szótagból áll?
Egy reklámügynökségről szól,
aminek a vezetője szívrohamot kap és meghal.
Az igazgatótanács tagjai pedig elveszik az ékszereit,
aztán új elnököt választanak.
A szabályzat szerint magukra nem szavazhatnak,
így mind az egyetlen fekete kollégájukra voksolnak,
mert azt hiszik, rá senki sem fog, így őt választják meg.
- Swope. - Apám is így akarta volna.
Nagyon kedvelte magát.
Az apja egy idióta barom volt.
Az asztalfőre ül, és azt mondja, apró változtatásokat hajt végre.
Nem kavarom fel az állóvizet.
A vizet felkavarni felesleges vesződés. Én kiöntöm úgy, ahogy van.
Aztán vágás, és mögüle látjuk, hogy 40 fekete ül ott, így indul a film.
Úgy hallom, ez igencsak vicces film. Bár egyébként is ezt mondanám.
- De komolyan gondoltam. - Remélem, több mint vicces.
- Igen? - Van egy kis éle is.
Ablaktisztítónak nem jó.
Tegyen bele szóját fehérje gyanánt, és üdítőként áruljuk majd a gettóban.
Semmi forradalmi nincs abban, ahogy ezt a céget vezeti.
Mikor történik már valami?
A Putney a polgárjogi huzavona kellős közepén készült.
Mi adta hozzá az ötletet?
Volt egy állásom,
és a mellettem dolgozó fekete fickó így szólt:
„Te több pénzt kapsz ugyanazért a munkáért, mint én.”
- Aha. - Nem is kellett több.
Ha magának emelést adok, mindenki azt kér majd.
És ha nekik is megadom, ugyanott leszünk, ahonnan indultunk.
Nem hittem, hogy bárkit is érdekelni fog, de rohadtul mellélőttem.
A SWOPE IGAZI TELITALÁLAT
VICCES, KIFINOMULT, ZSENIÁLIS
OBSZCÉN, KUSZA, CSODÁS, ÉRTHETETLEN ÉS AKTUÁLIS
Úgy tűnt, olyasmi történik,
ami kapcsolódik a társadalmi aktualitásokhoz
és a film mondandójához.
Szóval ez jó kis tükröt mutatott.
Nem is a film volt a lényeg, inkább a társadalom.
Ha mindenkit be lehetne programozni úgy,
hogy tudjon nevetni magán,
rengeteg olyasmin felülemelkedhetnénk, amit véresen komolyan veszünk.
A komoly ügyek így új megközelítést nyerhetnének.
Mint a háború, a szegénység, és az összes ilyesmi.
SZÖRNYŰ VOLT. IMÁDTAM.
A LEGBOTRÁNYOSABB FILM, AMIT VALAHA LÁTTAM
A PUTNEY ALKOTÓJÁNAK KIFIZETŐDŐ A FELHAJTÁS
Robert Downey alávaló filmeket készít.
Life magazin. Ó, valóban?
- Mit gondolsz erről? - Rendben van.
Ezt felvetted már?
A Putney Swope bekerült a Kongresszusi Könyvtárba.
Elképesztő volt, hogy bekerülhetett. Hollywoodi filmek szoktak.
Mit jelentett számodra,
amikor az adott korszak legjelentősebb filmkészítői
elkezdték méltatni a munkásságodat?
Az csak jelentett valamit.
Igen, azt, hogy csinálhatok egy újabb filmet.
Hogy közéjük tartozol, és hogy valamiképp elismernek?
Hát, ez egy érdekes elmélet.
Szép hárítás.
Tudja, hogy próbálok megérteni valamit,
és hogy egy kamerával követem.
Ő pedig próbálja arra irányítani azt a kamerát, amit közölni próbál.
De egyelőre talány, hogy mi az.
Egek, micsoda öböl!
Kezd Rockawayre hasonlítani.
ROBERT DOWNEY SR. ÚGY DÖNT, EGY KÜLSŐ HELYSZÍNEN FORGAT
Bob, miért akartál idejönni?
Tizenöt éves koromban ide jártam nyaranta.
Itt volt a metró végállomása.
Egek, ezt fel kell venned.
Ez valami csodás.
Ez nem volt semmi.
Mondhatjuk, hogy csíz?
A barátnőm.
A dilis barátnőm.
Mióta házasok?
Ezerötszáz éve.
Érzed úgy néha, mintha az egyik filmedben élnél?
Most igen.
- Ilyen kötetlenek voltak a filmjeid? - Néha igen.
De eddig ez a legszabadabb.
Igen.
Előbb vagy utóbb minden átcsap mindenbe.
Egy bizonyos dologból valami más lesz, aztán megint más.
És lesz, ami nem működik. Azt kihajítod.
Ezt úgy hívják, „a film diktál”.
Bizonyos fokig még mindig úgy érzem, baszakodik velünk.
Tudja, hogy van egyfajta összjáték aközött, hogy filmet készítünk róla,
és aközött, hogy a folyamat során fenntartja az érdeklődését.
És ennyi.
Nem kell áttűnés.
- Mi a különbség? - Tudom, mit művelsz.
- Mit? - Tudom.
És mivel hiszem, hogy kapcsolatban áll
egyfajta teremtő erővel,
az a feladatom, hogy megfejtsem, mit jelent mindez.
Mi ez a jelenet?
Ez csak a séta az ajtóhoz.
A kerti ajtóhoz.
- Hogy illik ez a filmbe? - Ki tudja?
De hát te rendezted. Mi a terved vele?
Igen, a terved mindenkit érdekelne.
Szerintem két csapatra kéne oszlanunk,
és mindketten összevágnánk a saját változatunkat, amikből végül
összevághatnánk a filmet.
Mert talán az egyik változatból kisül valami olyan, ami a másikból nem.
Szerintem kibérlek egy lakást az épületben,
és hozatok felszerelést.
Csináljuk!
2019 NOVEMBERE
A STÁB BERENDEZ EGY VÁGÓSZOBÁT ROBERT DOWNEY SR. OTTHONÁBAN,
HOGY ÖSSZEVÁGHASSA SAJÁT VÁLTOZATÁT
Szeretnél egy felvételt a kapu kinyílásáról, ugye?
- Ha lehet. - Szerintem lehet.
Végigmegyünk ezen az úton.
Most pedig beviszlek a málnásba, apám.
És minél jobban beviszel, annál jobb.
Utaztatok együtt?
Igen, egyszer átszeltük az országot.
Santa Fétől egészen New Yorkig. Aha.
És milyen volt?
Én feleltem a hasispipáért.
Ez érdekes volt.
Nem tudom, illik-e ide, de tetszik.
Ide Jack Nitzsche zenéje kell.
És most jöjjön az egyik filmed?
Azt is lehet, de egy kicsit maradhatnánk még ennél.
- Várj! Lassítsunk! - Várjunk csak!
Várjunk! Jesszusom!
A saját változata folyamatosan alakul.
Nincs egy megszabott vonalvezetése.
Ha egy rendezőnek nem szabsz határidőt,
nem kötöd ki, mikorra kell elkészülnie,
vagy nem adsz neki semmiféle támpontot,
az érdekesen alakulhat.
Negyedik emelet. Szolárium, akvárium, szanatórium.
Detoxikáló, hírességek, gyermekbetegségek. Felfelé megyek.
Bobot nem igazán aggasztja, hogy összezavarja-e a nézőket,
és épp ettől zseniális.
Van egyfajta séma abban, amit csinál,
amit vagy ért az ember, vagy nem,
de engem teljesen rabul ejtett.
Paul szinte mindenkinél jobban szereti a filmeket.
A megismerkedésünkkor el sem hittem, hogy többet tud nálam a 60-as évekről,
ráadásul nagyszerű író.
Felvétel.
Nekünk csak a felvételek kellenek, Burt.
Nem.
Egyszer megkért, hogy hülyüljek picit az egyik filmjében, és megtettem.
Nem tudjuk kifizetni a felvételek árát,
ha nem visszük el őket a kiadóhoz, és kapunk értük pénzt.
Érti? Pontosan így van.
Ez nem az ÉP, hanem a TP.
A ti problémátok.
Egy élmény volt Paul Andersonnal dolgozni. Jó móka volt.
Nem titok, hogy Paul Thomas Anderson
az a fiú, akire apám igazából vágyik, és ezt gyakran dörgölik a képembe.
PAUL THOMAS ANDERSON SZEMÉLYES ARCHÍVUMA (2011)
Paul mondott valamit, mire én: „El kell érnem a vonatomat.”
Erre ő: „Én is jövök.” Mondom: „Mi?”
Ez egy dokumentumfilmhez kellett, vagy…
Nála sosem lehet ezt tudni.
Talán valami olyasmihez kellett neki. Azóta sem hallottam erről.
Aksit cserélek, mielőtt felmegyünk.
A pacemakeremben?
Ha Bobbal lógsz, megismered őt.
Fantasztikus a humorérzéke, és elképesztően magabiztosan
ragaszkodik a saját ritmusához a történetmesélésben.
És filmkészítőként ez üdítően hat.
Emlékeztet rá, hogy fontos az önbizalom, és hogy bíznom kell magamban.
Még menni is nehéz, nemhogy kamerát tartani.
Apa régebben vonatozott. Utoljára Paullal vonatoztál?
De azóta egyáltalán nem, és nem is repültél.
Nem, egyáltalán nem repülök. Nagyon félek tőle.
Érzékeny volt a vonatozásra.
A fel- és leszállásra.
Még az időjárásra is érzékeny volt.
- Még mindig nem szeretsz liftezni? - Nem.
- Ez… Ne… - Baszki!
Egyik este másfél órán át voltam ide beragadva,
nem tudtam kiszállni.
Volt itt egy orosz fickó is.
Azt ismételgette: „Ugye nem esik bajunk?” Mire én: „Honnan tudjam?”
Gondolod, hogy ezek a neurózisok
együtt járnak a kreativitással, vagy csak terhet jelentenek?
- Egy kicsit mindkettő. - Aha.
- Itt egy pár új karakter. - Bizony.
A kényszerleszállás előtti egy óra nagyon ijesztő volt.
A leszállás nem. Azt túléltük.
Azóta sem tudtam feldolgozni ezt.
Mekkora az esélye, hogy kétszer is lezuhanj?
Azt sosem tudjuk meg.
Túlságosan félek.
Ez a kényszerleszállás a seregben történt.
Egy C-47-esen ültünk, ami egy kétmotoros gép,
és úgy egy órával a felszállás után leállt az egyik motor.
Sokan nagyon fiatalok voltunk.
Ha valami közel jött az ablakhoz, mindig úgy éreztük, végünk.
Akár fa volt az, akár valami más.
Végül az egyik őrmester hajtogatni kezdte: „Nem akarok meghalni.”
Mi meg ránéztünk, hogy: „Te normális vagy, baszod?
Neked kéne minket megnyugtatni.”
De végül sikeres volt a kényszerleszállás.
Senki nem halt meg, senkinek nem esett komoly baja.
Ő meg csak kiszállt, mintha mi sem történt volna.
És mi elkezdtük kígyót-békát kiabálni rá.
Hát elkapott, és bedugott egy magánzárkába.
- Mindig is bajkeverő voltál? - Igen.
Miért gondoltad, hogy jó ötlet lenne belépni a seregbe?
Ki tudja?
A nevelőapám nevét használtam, hogy kiskorúként belépjek
egy hamis születési anyakönyvi kivonattal.
A Downey-t.
Apám eredeti vezetékneve Elias volt,
őt is Robert Eliasnak hívták,
ahogy az apja, a nagyapám neve is Robert Elias volt.
Azért változtatta meg, mert kiskorúként vonult be a seregbe,
és úgy gondolta,
hogy egy zsidó hangzású vezetéknév nem válna hasznára.
Egy ír viszont teljesen megfelelt.
Jó sokat voltál magánzárkában, mert nagy bajkeverő voltál.
Hogy neveznéd életed ezen szakaszát?
„A kezdet.”
- Komolyan? - Igen.
Mondd el, miért!
Az ottani őr azt mondta: „Ne csak üldögélj itt!
- Csinálj valamit!” Aha.
Így szólt: „Fogd ezt a füzetet, és írj bele valamit!”
Így elkezdtem firkálgatni, és némelyik egész jól sikerült.
Egy váratlan kedvesség a fogvatartódtól.
Írni kezdtél.
Igen, így van.
Volt ezek közt olyan, ami aztán az egyik első munkád alapjául szolgált?
Igen.
Fogalmam sem volt róla.
Miért kell meghalnom?
Sosem ártottam senkinek.
A Pound határozottan drámaibb hangvételű.
Igen.
Tizennyolc kutya várakozik egy kennelben,
és egy órájuk van hátra.
Ha a kutyákat emberek játsszák, akkor a film valójában emberekről szól.
Én, ő és Fido megszökünk innen.
Ki jön még?
Sok feszültség is volt benne, ami nagyszerűvé tette.
Utólag kiderült, hogy sokkal jobb lett, mint akkor gondoltam.
Tekintve, hogy ebben a filmben debütáltam,
szerintem ez a legalulértékeltebb alkotásod.
Ebben a filmben debütált Bobby Jr.?
Így van.
- Mekkora volt? Még kisgyerek? - Lássuk csak! 1970-ben készült.
Akkor ötéves volt.
Azt hiszem, azért került bele, mert nem találtunk bébiszittert,
és tudtuk, hogy ez a jelenet jön.
Így odahívtuk. Könnyű volt.
Úgy megijedtem a tornádótól, hogy kihullott a szőröm.
A golyód még szőrös?
Félek megnézni.
Nem tudtam, mit jelentett a szövegem,
azaz hogy: „A golyód még szőrös?”
- A kopasznak. - A kopasznak.
A kopasz kutyának.
- A mexikói meztelen kutyának? - Igen.
Egy kicsit félénken mondta, de ez így volt tökéletes.
Nem kellett kétszer felvenni.
Add azt ide!
Amikor először szerepeltetted Robertet, felismerted, hogy…
Mindenki felismerte.
Mindenki azt kérdezgette, honnan szedtem őt.
Ez az, ez mindent elmond.
Látszott, hogy tudja, mit csinál.
Nem kellett neki a segítségem. Istenadta tehetség volt.
Kint sztepptáncolt a felhajtón,
és legbelül tudtam,
hogy nem kell iskolába járnia. Hogy színész lesz belőle.
Ha kamerát láttam,
azt apával közös időtöltésnek fogtam fel.
Néha elsétált mellettem,
és kiszaladt a kameráért, azzal, hogy: „Ne mozdulj!”
Én meg lefagytam.
Ez olyan lehetett nekem, mint az Extonnak,
amikor a háttérben rohangált, és lelocsolt a medence vizével,
meg azt kérdezte:
„Holnap megint a filmet forgatjuk?”
Ez Robert és a nővére, ahogy a konyhában verekednek.
Én csak álltam ott a kamerával a túloldalon,
nem gondoltam semmire, aztán kitört a verekedés.
Milyen apa volt édesapád?
Abból a szempontból nem volt egyszerű, hogy a figyelme legjavát
a múzsa hajszolása kötötte le.
Tudtam, hogy mi nem vagyunk átlagos család.
Elvittem őt általam érdekesnek tartott filmekre,
és nem törődtem azzal, hogy gyerek.
Egy filmre be sem akarták engedni velem.
A nagy zabálásra.
Ebben négy olasz fickó minden évben összejön egymást etetni.
És ez nagyon elfajul. Undorító az egész.
Elfelejtettem, hogy Robert is velem van, elmentem megnézni,
a jegyszedő pedig nem akarta őt beengedni, mondván, hogy korhatáros a film.
De én nem hagytam.
Így felhívtam a forgalmazót,
aki azt mondta: „Add azt a fickót! Hogy merészeli?”
Bla-bla-bla.
A jegyszedő pedig átvette a telefont, aztán beengedett minket.
Mondjuk úgy, hogy ez nem épp egy Disney-mese volt.
Elvittem a The Harder They Come-ra.
RENDEZTE: PERRY HENZELL
Bementünk, és aznap esett az eső, a mozi pedig beázott, folyt be a víz,
mi pedig hátul ültünk le.
És úgy jöttünk ki, hogy „Azta!
Senki más nem volt a moziban.”
Ez valahogy még jobbá tette.
Sok koszos, fura moziban jártunk,
de a filmek valahogy közelebb hoztak minket egymáshoz,
és ez a mai napig is így van.
Ebből rengeteg van.
Előbb nézzük, nem fojtja-e meg a mikrofon vezetéke!
Nem baj, ha a stábot is megmutatjuk?
- Egyáltalán nem. - Hogyhogy?
Mert abból világos lesz, hogy tudjuk, mit csinálunk.
Aha.
Talán nem tetszik majd, de mi tudjuk, mit csinálunk.
- Egyértelműen tudjuk, mit csinálunk. - Igen.
Valamit tudnunk kell.
És most itt áll három generációnyi…
Kettyós.
Mit mondok, amikor az idegeimre mész?
Ne legyél már kettyós!
És ezt régen apa mondta nekem.
Most először mondd te nagyapának, hogy ne legyen kettyós!
- Hé! - De komolyan!
Hé, ne legyél kettyós!
- Tessék. - Te ne legyél kettyós!
Mi hárman most gyorsan iszunk egy kávét.
Kávézom.
Az enyémből kaphatsz egy kortyot, de anyának ne szólj!
Sosem szólok neki.
Itt egy jó.
Ez apám 1971 környékén.
Annyi idős voltam, mint most Exton.
Ez apa, ez pedig anyukám, Elsie.
És készült egy másik is.
Ez a Greaser'sből van.
Igen, a Greaser's Palace-ből.
Szentséges uram, add vissza a látásom!
- Messiás! - Messiás!
Ha érzel, meggyógyulsz.
Újra tudok mászni!
Mi a Greaser's háttérsztorija
Egy nő akarta, hogy készítsek egy filmet. Megkérdezte, mit tervezek.
Mire én: „Valami vallásosat, de western köntösben.”
Ő pedig belement.
Odaadta a férjének, aki tele volt pénzzel.
Ő elolvasta, és azt kérdezte: „Hoz majd ez pénzt?”
Mire én: „Nem hinném.” Erre a nejéhez fordult:
„Elbűvölő ember. Adj neki pénzt!”
Legalább őszintén kimondta, amit gondolt.
Nem volt valószínű,
hogy egy westernbe beejtőernyőző Krisztus-figura
pénzt fog hozni a konyhára.
Ezúttal igazán kihasználhattad a táj nyújtotta előnyöket.
Az operatőri munka ekkor már elég pazar volt,
voltak kaszkadőrmutatványok, szekérkerekek,
és a címben szereplő épület is felépült,
aztán felrobbantottátok.
Ne hagyjon kételkedni és találgatni!
Mondja el, miért jött!
Tudom, hogy a nézőkre hagyod az értelmezést,
de ennek a filmnek mély spirituális üzenete van,
ami még felnőtt férfiként is magas.
Örülök, hogy ezt mondod.
Hogy vagy, Bob?
Jól.
ROBERT DOWNEY SR. NŐVÉRE
A filmjei által provokatőrként és bajkeverőként ismerjük,
de neked mint nővérének lenne valami meglepő meglátásod?
Folyton mondom, hogy számomra ő ártatlan. Ártatlan bizony.
- Ez nekem új. - És puritán.
- Ez jó. - De igaz. Az vagy.
Mint ember is.
Pimasz a humora, de nagyon nyílt. Felettébb őszinte ember.
Ölelj meg!
- Robert Jr. láttán… - Igen.
…feltűntek hasonlóságok az apjával?
Hogyne.
Robert a humorát jórészt az apjától örökölte.
Igen, de az édesanyja is igazi jelenség volt.
Hogy vagy?
Te vagy Szűz Mária?
Szólíts csak Máriának!
Elsie Downey nagyszerű színésznő volt,
aki egyedül is rengetegre vihette volna,
de úgy döntött, a férjével dolgozik.
Hihetetlenül tehetséges és szerethető volt.
Nem volt nála kedvesebb.
Az a baj ezekkel az olcsó filmekkel, hogy csak a kamera mögött van akció.
Elsie-vel azonnal egyértelmű volt,
hogy együtt készítitek majd a filmeket?
Nem, őt jóval a filmek előtt ismertem meg.
Akkor még csak C kategóriás színdarabjaim voltak.
Amikor megismerkedtek, az…
Vége volt. Rögtön egymásra találtak.
Nevettek. Minket is megnevettettek.
Csak úgy áradt Elsie-ből a humor.
Egy ilyen pár gyermekeként
szinte törvényszerű volt, hogy Robert ilyen lesz.
Tanultál édesanyádtól valamit a színészetről?
Igen, szinte mindent.
Láttam, ahogy apa filmjeiben szerepel.
Teljes odaadással volt
apám összes kreatív botorsága iránt.
Emlékszem, a Greaser's Palace forgatásán
újra és újra felmászott ezekre a homokdűnékre.
Gond nélkül megcsinálta a nagy kihívást jelentő dolgokat.
- Sok mindenre kértétek? - Amire csak tudtuk. Mindent megcsinált.
Bármit kipróbált. Tudta, mit tegyen.
Itt épp megtalálja a halott fiát.
Ez itt Elsie, amint anyát játszik a Greaser's Palace-ben.
Nem találja a fiát, akit Robert alakít.
Egy fiút játszottam, akinek Isten elvágta a torkát,
és az anyja talál rá.
A film végén újra életre kel.
Szerintem nagyon örült neki, hogy az édesanyjával játszhat.
A Greaser'sre nagyon büszke voltam, mert már felfogtam, hogy szereplek,
és kezdtem magam gyerekszínésznek érezni.
És jól mulattam.
Köszönöm. Kivittél a városból.
Jó móka volt.
- Boldogok voltatok? - Igen.
Aztán minden darabjaira hullott.
Csíkos lett a gatyám,
és fel is szívtam egy csíkot.
Milyen tanácsot adnál az akkori önmagadnak?
Ne nyúlj a drogokhoz!
Volna itt egy munka.
Két tonna türkiz Taosba, ma este.
A főcím
arra utal, hogy itt talán valamiféle rablásról lesz szó.
Összegyűlik ez a sok karakter,
de egyikük búvárruhát visel.
Ahogy kicsatolja az övsúlyt, így szól:
„Hát Larry? Ő imádja a tacót.”
És kicsatolja az övet.
Próbált túllépni azon,
hogy egyáltalán filmnek lehessen nevezni.
Lényegében azt mondtad, hogy a vezérfonal Sanborn szaxofonozása,
ami számomra már egy magasabb szint.
- Ez így van. A szaxofon diktál. - Igen.
Ha valami vezérfonal kell.
Szabaduljanak meg a lelki feszültségtől! Aztán a testitől!
Most pedig a tárcájuktól!
Ez egy annyira furcsa, összefüggéstelen valami volt,
hogy egy óra forgatás után hazamentem.
Mert fáradt voltam, el voltam szállva, vagy akármi.
Azt hiszem, a cél egy igazán fura végeredmény volt,
és talán ehhez volt szükség a drogra.
Apám mintha két évet töltött volna a pincében a vágójával,
nekem pedig ez rengeteg időnek tűnt az utómunkára.
Tudtuk, mi folyik odalent.
Az egy jó korszak volt? Vagy küzdelmes?
Drogfüggő voltam.
Főleg kokaint és marihuánát fogyasztottam.
Kész őrület volt.
Jól van.
Tudtam, hogy a munka egyre inkább ürüggyé válik,
és a szüleim nem sokkal ezt követően el is váltak.
Fordulj meg! Ints búcsút az ajtónál az esernyőddel!
Köszönj el, és menj be! Pápá!
Pápá!
- Legyen szép éjszakád! - Legyen szép éjszakád!
Bár elváltunk, továbbra is rengeteget beszéltünk.
- Jó éjt! - Jó éjt!
- És legyen szép éjszakád! - Legyen szép éjsza…
Igen, ez sok emléket idéz fel.
És nyújtózzon! Nyúljon hátra!
EDZŐ
És most húzza lefelé!
Lélegzik, ugye?
Remélem.
Ez az.
Az első alkalommal kissé kötött volt.
Igen, így is lehet mondani.
Sokat emlegetjük Istent.
Isten így, „istenem, még egy guggolás,”
„Istenem, még egy zeller.”
Nagyon vicces.
- Hol ez a fickó? - Még mindig nem láttuk.
Valahányszor elolvasom a Times címlapját,
azt kérdem: „Hol van ez a szemétláda?”
- Ez elég jó. - Ez nagyszerű.
És aztán? Bármi következhet.
Van ott valami, ahonnan kivágtad?
Itt van…
Robertnek biztos van valami a fejében, mert ő rengeteget edz.
Talán nem akarja úgy végezni, mint az apja.
Ez nem rossz.
Ez nem is rossz.
Beletegyük?
Igen.
ROBERT DOWNEY SR. VÁLTOZATA
Ki gondolta volna, hogy átmegyünk a hídon, amin ma nem mentem át,
mivel azt hittem, ellóghatom a sétát, erre tessék.
- Szereted New Yorkot? - De mennyire.
Inspirál ez a város.
Los Angelesben hogy lehet filmet forgatni? Ott már mindent láttunk.
Ugyanaz a sarok, ugyanaz az autópálya.
Ez itt teljesen más.
Nézd csak!
Jesszusom!
Nézd ezt a fényt! Te jó ég, ez aztán nem semmi!
Asszem, ez 360 fokos felvételért kiált.
Rossz állványt hoztál.
Azért is jó New Yorkban forgatni,
mert ha azt akarod,
néha-néha felhasználhatod a város zaját, amiről már beszéltünk.
Tekerd fel! Ne szólj semmit!
Hallani fogod.
És most?
Belenézek ebbe, hátha van itt valami.
Meglátjuk.
Talán jöhetne valami a Roberttel felvett anyag közepéből.
Talán.
Jó, próbáljuk meg!
Szia! Te vagy az, apa?
Igen.
Te vagy az, fiacskám?
Igen, a fiacskád az.
Szevasz!
Na, miről beszéljünk?
Beszéljünk ma L. A.-ről!
- Jaj, istenem! - Bocsi.
- Mindent ki kell veséznünk. - Jesszus!
Amikor életedben először mész oda,
az egész romantikus, mert már annyit olvastál róla.
De gyorsan rájössz, hogy sokaknak csak a szája jár.
„Nagyon szeretnénk veled filmet készíteni”, satöbbi.
„Meglátjuk hogy alakul”, meg ilyenek.
Először általában azt kérdik egy készülő film kapcsán,
hogy hoz-e majd pénzt.
A barátaim erre azt mondták: „Neked annyi.”
Kívülállók vagytok,
akik szégyent hoznak a családjukra és a közösségükre.
Alávalók.
Valami baj van, fiam?
Csak egy kicsit fázom.
Úgy érted: „Csak egy kicsit fázom, uram”?
- Igen, uram. - Hát mondd!
Csak egy kicsit fázom, uram.
- Újra! - Csak egy kicsit fázom, uram.
- Megint! - Csak egy kicsit fázom, uram.
Na, így gondoltam.
Az Up the Academy volt a legelső stúdiófilmed?
Igen. Kész katasztrófa.
Nem akartam mást, csak szabadulni onnan.
Mindent hallani akarok.
Elvileg egy gyermekeknek szánt katonai akadémiáról szólt.
A forgatókönyv 16 évesekről írt.
Tízévesekkel jobban működött volna.
Gyerekeket akart castingolni, nem tiniket.
Az rémálom lett volna, nem lett volna praktikus.
A stúdió hagyta ezt? Nem.
Azt kérdezték: „Megőrültél?”
Erre én: „Ezt hogy értitek? Csak változtatnék a korukon.”
„Arról itt szó sem lehet.”
Rájöttem, hogy úgy lehet kijönni másokkal, ha megtesszük, amit kérnek.
Nem mondod.
Addig egyfajta burokban volt.
Tudták róla, hogy különleges, és segíteni akartak neki kiteljesedni.
És azt hiszem, hogy az egyetlen stúdiófilmes élménye,
ahol a stúdió korlátok közé szorította,
az művészként lesújtóan hatott rá.
És szerintem azt gondolta: „Csúcs! Adjunk neki!
Megkapjátok a Robert Downey-filmet, amit érdemeltek.”
Az egyik fickó így szólt: „Ha folytatod ezt a hangnemet, kirúgunk,
és kizárt, hogy megkapd a végső verziót.”
Mire én: „Oké, tőlem rendben,
csak a kokainomat kapjam meg.”
És ez majdnem a végemet jelentette.
- Le sem szartad őket, mi? - Nem.
Hogy jellemeznéd azt az időszakot?
Tizenöt évnyi kibaszott őrület.
Azta!
Azt hiszem, vétek lenne nem beszélni a rám gyakorolt hatásáról.
Ja, hát én szívesen kihagynám ezt a beszélgetést.
FAGYPONT ALATT RENDEZTE: MAREK KANIEVSKA
Amikor a Fagypont alattot forgattuk, akkor kezdtem el…
Számomra nyilvánvalóan nem volt
önéletrajzi jellegű,
de a fiatalok, a drogok, a 80-as évek nem voltak ismeretlenek számomra.
Mit éreztél, amikor megtudtad, hogy szerepel ebben?
Vicces volt. Azt mondta: „Szerepet kaptam egy igazi filmben.”
Nem maradhatsz itt.
Bárhol élhetsz, de itt nem.
- A fiad vagyok. Itt alszom. - Kifelé!
Vagy rendőrt hívok.
De imádtam.
Kemény film, de nagyszerű.
Az egy vad korszak volt.
Az egész világ a kreativitást hajszolta.
Mindenki különböző szerekkel módosította a tudatállapotát.
Én csak szórakoztam, le akartam nyugodni,
vagy nem tudni magamról ahelyett,
hogy szembenézzek azzal, hogy kezd kisiklani az életem.
És hogy őszinte legyek, visszatekintve azt gondolom,
elképesztő,
hogy egyetlen filmet is be tudtunk fejezni.
De minket, Downey-kat ez nem állított meg.
Reed, letennéd a kaját? Lakbért kell fizetnünk. Gyere dolgozni!
- Előbb a meló, aztán a kaja. Gyere! - Jó.
- Most lett kész a saláta. - Elég a salátából!
Nélküle nem jött volna létre a film. Ez az igazság.
- Igen, most már óriási filmcsillag. - Így van.
De még elfogad utasításokat?
Hát, imád bohóckodni. Igen, elfogad.
- Mennem kell, anya. - Jól van, drágám.
Úgy éreztük, egy család vagyunk,
és mind jól mulattunk, ami a vásznon is látszott.
Ennek örülök, mert ez igaz,
és ez egy remek időszak volt, mivel akkor ismertem meg Laurát.
Vágom a szarságaidat, te szarházi.
Azt hiszem, Robert Downey Sr. félt, hogy szörnyen játszom majd,
így arra gondolt: „Legyen akcentusa, talán úgy majd nem látszik.”
Ez nem igaz.
Hála Istennek Laura Ernstért.
Egyetértek.
Felbukkant,
és szerintem pont erre az energiára volt szükséged
életed azon szakaszában.
És úgy tűnt, egészségesebb lettél,
és elkezdtél jobban törődni magaddal,
és eltávolodni attól a drogos életviteltől,
amiben benne ragadtunk.
- Szia, apa! - Szia!
És erre nagyon élénken emlékszem.
Sokan úgy gondoltuk, hogy képmutató dolog lenne,
ha nem engednénk, hogy a gyerekeink marihuánával meg ilyesmivel éljenek,
ezért úgy gondoltuk, hagyjuk nekik.
Idióta döntés volt a részünkről, hogy bevontuk ebbe a gyerekeket.
Örülök, hogy köztünk van.
Ennyi az egész.
Volt, hogy aggódott az életéért?
Számtalanszor.
És bár további 20 évbe telt összeszednem magam,
Laurával igazán stabil hátteret jelentettetek számomra.
Milyen emlékeid vannak akkoriból Lauráról?
Sok emlékem van, mivel megbetegedett.
És vele voltál, amikor Lou Gehrig-kórral diagnosztizálták?
Igen.
És milyen volt ezt a férjeként feldolgozni?
Ideje volt felnőni.
Valaki mást magam elé helyezni.
Egy kis időt eltöltöttünk vele és a feleségével, Laurával.
Olyan szeretetteljes és gyengéd volt vele,
hogy olyat azóta sem láttam.
Példaértékű volt
olyan tekintetben, hogy hogy kell egy haldoklóval bánni.
Néha eszembe jutnak…
olyan dolgok, amik miatt bűntudatunk van, vagy amiket a párkapcsolatainkban tettünk,
és aztán lehetőség nyílik arra, hogy…
ezt a társunkkal szemben tehessük jóvá.
És teljes elkötelezettséggel mellettük legyünk
egy pusztító betegség teljes egésze alatt.
Őrület. És te nagyon odatetted magad.
Remélem.
PANCSOLJ, PANCSER! (1997)
Az én betegségem nem fertőző.
Mi a neve?
ALS, amiotrófiás laterálszklerózis,
más néven Lou Gehrig-kór.
Szeretlek.
Te is csak Isten egyik újabb áldozata vagy.
Akárcsak én.
Mint amikor Chaplin elvesztette egy gyermekét,
és a következő filmje „A Kölyök” címet kapta,
és így próbálta feldolgozni a gyászt, amit a magánéletében érzett.
Pontosan ezt tetted te is a Pancsolj, pancser!-rel.
Le fogod ezt győzni.
Tetszik a gondolkodásmódod.
A filmedben benne volt minden
Laura betegségétől
a függőségemen át a te szemléletváltásodig.
Mivel túlélsz majd engem,
megbocsátasz nekem a sok drogért és rossz példáért, amit örökül hagytam?
Ez tele van fájdalommal.
És az ember próbálja a lehető legjobban átvészelni.
Amikor elveszítetted őt,
tiszta maradtál, én viszont még javában drogoztam,
és te figyelmeztettél, hogy vigyázzak magamra,
és ne adjam fel, meg ilyesmi.
Bőven volt vaj a füled mögött.
Baszki, ne… Ne szépítsük az igazságot!
De ez rohadt fontos volt.
Jó ezt így hallani.
Megérdemelted azok után, amiken keresztülmentél.
Aha.
Jól van. Egy estére épp elég ennyi baromság.
A Kaliforniában rendezett rossz filmjeim után
a barátaim azt mondták: „Azonnal húzz el L. A.-ből!”
Mondtam olyat, hogy húzzon el L. A.-ből?
Olyat nem, hogy vissza se jöjjön. Most még látogatóba sem jön.
Nem ül repülőre.
Ha New York és L. A. közt kell választani,
nem kérdés, hogy New Yorkban a helye.
Szerintem boldogabb, ha nem L. A.-ben él. Ahogy mindenki más is.
Az az összetört álmok földje.
És New York talán elég komplex ahhoz,
hogy valaki egyedi személyiség lehessen.
Ő mondhatni New York-inak született.
ROBERT DOWNEY SR. OTTHONA 2020 JÚNIUSA
Boldog szülinapot !
Szólítsuk Bob Sr.-nak!
Boldog szülinapot, Bob Sr. !
Boldog szülinapot !
Exton, hogy megy a suli?
Jól.
- Belekortyol a kávémba. - Sziasztok!
Szia, Susan!
Szia! Boldog szülinapot!
Köszönöm!
Rendesen megünnepeltek téged?
Igen. Ott van pár barátja és közeli ismerőse.
Jól mulatnak.
Lehet, hogy kéne pár nő is a filmbe.
Igen.
Ha Susan hajlandó rá, játszhatná a feleségedet.
Mindenképp szeretnék minél több embernek lehetőséget adni
a szerep castingolása során.
De majd meglátjuk. A kedvencünk mindig itt lesz nekünk.
Egyébként mindennap gondolok édesapádra.
Köszönöm. Én is.
Én is.
Nem volt egyszerű az első apák napja az édesapám nélkül.
De jó humora volt!
Igen.
Jól festesz, apa.
Örülök, hogy vidám a légkör,
és hogy jó emberek közt vagy, és…
Azt sem tudom, kik ezek.
Tegyük fel, hogy te meg én megint Hamptonsban kötünk ki!
Lenne olyan jelenet
vagy kép, amit szeretnél,
és még nem szerepel a projektedben?
A német népdal.
Úgy tudtam!
Szereznem kell valakit, aki betanulja a dalt és kísér,
aztán kitaláljuk, hol vegyük fel.
- Helló! - Szia, én vagyok.
Apa, ez neked szól.
SZÍNÉSZ, PRODUCER, KÍSÉRŐ
Kezdjük elölről! Csak egy kicsit…
Tizenöt éves koromban felléptem a Kiwanis fesztiválon
Schubert Fischerweiséjével,
és apa ekkor látott tőlem először olyat, ami nem a filmjeivel kapcsolatos,
és értékkel bír.
Azt hiszem, dicséretben részesítettek.
És aztán többször is visszatértem oda.
És hogy fogadta?
Tetszett neki.
- Tényleg? - Igen.
És min változtatott ez a későbbiek során?
Van benne valami nosztalgikus.
Van valami gyönyörű ebben a dalban.
És persze ott van apám sajátos látásmódja is.
A rengeteg lehetőség és emlék közül
épp ezt akarta velem megismételtetni 40 év után.
Óriási hasznára válna a filmnek,
ha hirtelen előugranál egy fa mögül…
Aha. - …ezt énekelve.
Kezdjük elölről!
ROBERT DOWNEY SR. MOZGÁSA KORLÁTOZOTTÁ VÁLT A PARKINSON-KÓR MIATT,
ÍGY A VÁGÁS A HÁLÓSZOBÁJÁBAN FOLYTATÓDIK
…az életem
Kezdjük!
Oké, most jó lesz.
Bájosan nárcisztikus az egész.
Lesz ennek helye a mi változatunkban?
Mindenképp.
- Elnyújthatnánk ezt egy picit? - Legyen benne még egyszer?
Egyszerűen csak boldoggá tesz.
Megpróbálom.
Minden erejével a vágásra koncentrált.
Hosszú órákon át ült,
amire előtte már rég volt példa.
Ez óriási boldogságot jelent neki. De tényleg.
Ez jelent számára mindent.
- Ez elég jó. - Hadd nézzem meg újra!
Lássuk!
Változtak a filmkészítési módszereid, vagy maradtál a régieknél?
Ez jó kérdés. Tényleg nem tudom.
Mi volt az utolsó filmed?
Egy philadelphiai dokumentumfilm, amit egyszerűen imádok.
Egy Rittenhouse Square nevű parkról szól.
Miután megláttam a parkban a sok fura figurát,
azonnal elvállaltam.
Egy évet töltöttünk ott, hogy megörökítsük az évszakokat,
és közben figyeltük az embereket.
A legfontosabb tanulság az volt,
hogy mindenre számítsunk, mert bármi megtörténhet.
És persze az első nap belefutottunk egy tízéves hegedűsbe,
aki egyszerűen csodás volt, és ő lett az egy évünk főszereplője.
És milyen volt ez a dokumentumfilm a többi filmedhez viszonyítva?
Nos, ahogy már mondtam,
én szeretem, ha nem tudom, mi fog történni.
ROBERT DOWNEY JR. OTTHONA
2020 AUGUSZTUSA
Az apósom egy szörnyű betegséggel küzd,
amin apám a szemem előtt ment végig,
és most az a lényeg, hogy megbecsüljük a hátralévő időt.
És nem tudom, hogy megbékélt-e már
a régebbi cselekedeteivel és azok Robertre gyakorolt hatásával.
De azt tudom, hogy most olyan ember, aki szereti a fiát.
Ez a Sullivan utazásainak kvintesszenciája.
Elhatározzuk, hogy valami igazán fontosat teszünk,
de mi van, ha az, amit mindvégig csináltunk,
épp olyan fontos volt, mint amennyire lennie kellett?
Én úgy érzem, próbáljuk bezárni a kört
az apasággal kapcsolatban.
És megbékélni az összes
rossz, jó és fura elemével.
És utána kijelenteni, hogy most már tényleg felnőttem.
Hatékonyság, Bob. Hatékonyság.
És ezzel a végére is értünk.
ROBERT DOWNEY SR. VÉGZETT A FILMJÉVEL
Már nem kell azon aggódnod, hogy mikor kell visszajönnöd.
Jössz, amikor jössz.
Köszönöm a segítséged. Ez sokat jelent.
Remek. Nagyszerű munkát végeztél.
Aha.
Visszatekintve úgy gondolja, nagyszerű élmény volt.
Az ő felfogása szerint a producer az, aki mindent elintéz.
2021 MÁJUSA
Bizony.
Irány a 140 kilométeres út a városba! Fel van pörögve.
Már harmadik éve forgatjuk
apa dokumentumfilmjét.
Már várom, hogy lássam nagyapát.
Mára az a terv,
hogy folytatjuk a dokumentumfilm felvételeit.
Főleg azért akartam eljönni, hogy lássam nagyapát.
Azért akartam találkozni vele,
hogy emlékeket gyűjtsek.
És…
hogy amikor ő már nem lesz, elmondhassam,
hogy tölthettem vele egy kis időt.
Üdv, köszönöm, uram. Downey-hoz jöttünk. Köszönjük.
Szia, apu!
Ha bármikor azt szeretnéd, hogy álljunk le, csak szólj!
Különben egész nap az arcodban leszünk.
Jó végre személyesen is találkozni.
Meleg van odakint?
Hideg. És az eső is esik.
Az jól mutat a felvételeken.
Exy, ha készen állsz, gyere!
Háromszor vesszük fel, ahogy felteszed a kérdést, oké?
Idejössz, aztán elmondod a szöveged.
- Szia, Exy! - Szia!
Jó. Készen áll. Három, kettő, egy, mehet!
Szia, nagyapa!
A golyód még szőrös?
Megismételnéd?
- A golyód még szőrös? - Tökéletes.
Most majd válaszolj neki, apa!
Exy, kérdezd meg újra, te meg mondd, hogy: „Félek megnézni”!
Szia, nagyapa!
A golyód még szőrös?
Hogy mi?
Nem hajlandó elmondani a saját válaszát.
- Jól van, mehetsz. - Ez jó buli volt.
Exy nagyon jól mulat. Ez élete kiruccanása.
A top tízben tutira benne van.
Kérsz valamit?
Hol vagyunk?
Valószínűleg egy darabig ma látom őt utoljára,
így azt szeretném, ha neki, ha nekem, szóval, hogy…
Fura, mert tudom, hogy…
megörökítem.
Furcsamód nálatok ez a szokás.
Az életetek a művészetetek része.
Fura. És természetes. Eszembe juttatja, amikor
bármi is történt, legyen az vicces vagy tragikus,
mindig egy 16 milliméteres kamera előtt történt,
és még 40 évvel később is elmerenghetünk rajta…
- Igen. - …amikor valahogy értelmet nyer.
De ott van az a részem is, ami úgy érzi…
lemaradok valamiről.
Igen.
Értem.
Mert úgy tűnik, fogy az időnk.
Van valami, amit szerinted fel kell dolgoznod
azzal kapcsolatban, hogy talán nem látod őt többé?
Hogy őszinte legyek, nem tudom. - Aha.
Ez eléggé zavarba ejtő,
de ez nagyon nehéz.
Persze, hogy nehéz.
De az a szép ebben,
hogy évek óta nem éreztem magam ilyen jól New Yorkban.
És az, hogy Exton szemén keresztül láthatom,
egy harmadik generációs nézőpontból, az elég klassz.
Igen, de nem tudom nem észrevenni
a különbséget
a támogató háttér meglétében.
Édesapád lázadt valami ellen, ami ellen lázadni is kellett,
és te ebben a szellemben nevelkedtél.
Aha. - Már gyerekként drogozhattál.
Ez eléggé elcseszett.
Megsebzett, de meg nem tört.
Igen. És most itt tartunk.
„Hogy menjek el anélkül, hogy úgy érezném, kihagytam valamit?”
Van bármi, amit el kell mondanod neki?
Nem akarok…
- Nem akarok rosszul dönteni. - Aha.
Igen.
Apu!
Számolj be nekünk, hogy ellenőrizhessük a mikrofonod!
- Ki? - „Ki.” Szuper.
Tökéletes.
Amíg még együtt vagyunk, és látjuk egymást,
a közelben akarok maradni, és egyre közelebb kerülni.
- Aha, remek ötlet. - Tudod?
Arról akartalak kérdezni…
- Bármit kérdezhetsz. - Igen?
Nem is tudom, hogy hozzam szóba, de szeretném…
tudni, mit gondolsz…
mielőtt befejezzük.
Van bármi, amit szeretnél átadni a fiadnak?
Mi olyan vicces?
A fiamnak van egy háza Hamptonsban, és egy gyereke.
Két, nem, három gyereke.
És ha olyan napokat választunk,
amik nem olyan fényesek, az mindig jó.
Oké.
Mert mire felveszed, amit akarsz…
ez az idő bármilyen filmhez jó lesz.
Amikor nem itt vagy a jelenben, merre kalandozik az elméd a legtöbbször?
Van egy bizonyos időszak?
Vagy van, ami leköti a gondolataidat?
Amennyire emlékszem,
mielőtt válaszolok a kérdésedre,
azt mondanám…
a Charlie Parkinson-kór.
Van ez az álmom,
hogy ebben a dzsesszzenekarban játszom,
és egy igazán baró fellépés közben,
épp ahogy belekezdek a szólómba,
összeesem, és belehalok
a Charlie Parkinson-kórba.
Te megmondtad.
Nincs ott egy toll?
Toll? Tollat vagy ceruzát kérsz?
Tollat.
Van.
A jó öreg toll.
Semmi sem fogható a tollhoz és a papírhoz.
Szívesen leveszem a kupakját.
Tessék.
Köszönöm.
- Firkálgatsz? - Igen.
Az jó.
És Robert…
mostanában…
kissé feszült, mert vannak más projektjei is,
de látszik, hogy ez is fontos neki.
Amikor felhívott, hogy megkérjen…
Azt mondta: „Ne siesd el!”
Találkoztatok már?
Robert Downey Jr.-ral?
Igen.
Aha, kezdjük megismerni egymást.
Valószínűleg hamarosan indulunk haza.
Bár a nagyapa most alszik,
nem ülünk mellé egy kicsit indulás előtt?
- De. - Oké.
Most hagyjuk pihenni nagyapát, és…
aztán majd újra találkozunk vele
valamikor a jövőben.
Jó.
Szeretlek, apu!
Ennél a projektnél nem volt konkrét ütemtervünk.
Volt róla egy elképzelésem, és tudtam, hogy mindenképp része lesz,
ahogy itt hagy minket.
Ez egy apa-fia történet? Nem hiszem.
Arról szól, mit tesz művésznek lenni? Nem tudom. Talán.
A halálról való elmélkedés?
Azt hiszem, az lett belőle,
de mégsem lett komor,
hanem csak szépen bemutatja valaki életét, aki aztán eltávozik…
És szeretem őt azért, amit tett, és azért is, amit nem tett meg.
Hát eljött!
Üzenetet hoztam.
Pontosan 10 kilométerre északra a Heroin-hegytől, a Fájdalom-völgyben
él egy gonosz, sátáni szörnyeteg.
Úgy hívják, Bingo Benzinkút Motel Sajtburger
Egy Kis Repülőgépzajjal És Te Leszel Gary Indiana,
és imád ártani másoknak.
Mikor utoljára láttam Bingo Benzinkút Motel Sajtburger
Egy Kis Repülőgépzajjal És Te Leszel Gary Indianát,
elmondta, mit tervez.
Ide akar jönni, hogy mindannyiótokat megölje.
De azt mondtam neki: „Bingo, várj csak!”
És azért mondtam ezt neki, mert hiszek bennetek.
Hiszem, hogy képesek vagytok a feladatra.
Hiszem, hogy tudjátok segíteni egymást.
Hiszem, hogy jobb hellyé tudjátok tenni ezt a világot.
Ennyi.
Húzzon egy lapot, Greaser úr!
Jó. Most tegye vissza akárhova!
- Ez az? - Nem.
- Akkor ez? - Nem.
- Hát ez? - Nem.
- Ez volt? - Nem.
- Talán ez? - Nem.
- Akkor ez? - Nem.
- Ez sem? - Nem.
- És ez? - Nem.
- Akkor ez? - Nem.
- Ez volt? - Nem.
- Hát ez? - Nem.
- Akkor ez? - Nem.
- Ez az? - Nem.
- Ez lesz az! - Nem.
- És ez? - Nem.
- Vagy ez? - Nem.
- Ez sem? - Nem.
- Akkor ez? - Nem.
A feliratot fordította: Tóth Norbert