PAŘÍŽ
Jak je ti?
Jsem děsně unavená.
Chceš svoje ranní prášky?
Já vím, ale měla by sis je vzít.
Dobré ráno, Seleno.
Něco vám slíbím.
Prozradím svoje nejtemnější tajemství.
Prosinec 2019.
Už takhle žít nemůžu.
Jak jsem skončila tak daleko od světla?
Všechno, co jsem si přála, se mi podařilo získat a udělat.
Ale zničilo mě to.
Protože tu vždycky byla Selena.
Seleno!
Selenin singl „Good For You“ uspěl u kritiků i v prodejích.
…označená za královnu této sociální sítě.
Ahoj, Howarde.
- Selena a Justin se rozešli. - Už zase?
Fakt? Já a rocková hvězda?
A album Revival prý bude na žebříčku číslo jedna.
A brzo začne turné, že? V květnu?
V květnu.
Zrovna jsem ve sportovní aréně v LA.
Za dva dny odjíždím a odstartuje moje turné.
Mám s sebou svůj tým vizážistů, takže každý den zkoušíme něco nového.
A testujeme to a vymýšlíme podobu toho vystoupení, jeho identitu.
Je to dobrý?
V zrcadle tam je vidět bílý pruh.
- Asi jsou to ty flitry. - Zkusím… Uprostřed pár uberu. Jo.
Co takovou tu vycpávku na vaginu?
- Jasně, jo. - Možná zploštit.
Já nevím. Divný téma.
Být chlap, tak můžu jít v džínách a jen převlíkat trička.
Nasadit si čepici.
A všem by to bylo fuk.
Mně ty prsa přijdou dobrý.
- I když… - Líbí?
- Chce to prsa. - Tak formálně. „Prsa“.
Ta vagina!
- Není vidět, jen… - Už zase.
Nemůžeš za to.
- Směju se sama sobě. - Pojď sem.
- „Může za to moje vagina.“ - Přesně.
Chtěla bych na to mít postavu, abych se v tom cítila. Pořádnej zadek.
- Mám dost dětský tělo. - Jo.
Nechci muset dělat tohle,
abych vypadala jako ženská a ne dvanáctiletej kluk.
Nechtěla bych být nikým jiným.
Jo.
Kvůli tobě si nevěřím.
POSLEDNÍ ZKOUŠKA
Tvrdíš, že nejsem dost dobrá.
Ale kdo jsi, že soudíš? Sám jsi nevybroušenej diamant.
Vsadím se, že kdyby to šlo, pár věcí na sobě změníš.
Ale co se týče mě, nechtěla bych být nikým jiným.
Nejsem žádná královna krásy, jenom krásná já.
A máš plný právo na krásnej život.
No tak! Kdo to říká?
Kdo říká, že nejsi perfektní? Kdo říká, že za to nestojíš?
Kdo říká, že jenom ty se trápíš?
Věř mi, to je cena krásy.
Kdo říká, že nejsi krásná?
Kdo říká, že nejsi nádherná?
Kdo to říká?
Ty šaty jsou moc dlouhý.
A štve mě, jak se rozevírají.
Je to na houby.
- Co ti vadí? - Všechno. Vypadá to děsně.
A já…
Vůbec netuším, co to sakra dělám.
- Kdy sis tohle říkala? - Od začátku.
Prostě slyším hlas, co mi říká: „Tohle jsi netrefila.
To bylo děsný. To je děs.
Tamhle jsi na obrazovce.
Ty jo, to vypadá teda fakt hrozně.“
A prostě tam jen sedím a pak zakopnu o ty hadry a prostě to…
- Ničí mě to. - Jo.
Mou chuť vystupovat.
Cítím šílenej tlak, protože ze sebe chci vydat to nejlepší,
a nejsem… Já ne…
Co si myslí John?
Chci s ním mluvit. Nechci ho zklamat.
Nechci, aby mě měl jen za pitomý děcko od Disneyho…
- John se usmíval. - Líbilo se mu to. Trápíš se zbytečně.
Taky je pěkně na nic celá věc s tamtou písničkou.
Dneska mi volal kvůli té písni s Justinem.
- A to jsem… - To s dýdžejem?
Kdy už budu konečně stačit já sama?
- Tím se netrap. - Kdy už budu…
Kdy už budu stačit jen já sama?
Bez toho, aby mě spojovali s někým druhým.
- To je na ho… - Už stačíš.
Ahoj, Johne.
- Moc se omlouvám. - Za co?
Nechci, abys litoval, že jsme podepsali smlouvu.
- Co? - Nebo měl pocit…
ŘEDITEL INTERSCOPE
- Byla jsi skvělá. - Jo, sledovali jsme tě.
Kostým byl hroznej. Všechno bylo hrozný.
Byla jsi úžasná. Já byl nadšený.
Chceš obejmout? Obejmu tě.
Byla jsi úžasná. Bylo to super.
- Jo. - „Me and My Girls“ byla bomba.
Jo. John tam stál a dělal…
Užíval jsem si to. Fakt super.
Působí to dětsky?
- Fakt ne. - Ne.
Nic nechci víc než odpoutat se od minulýho já.
- A ono se pořád vrací. - Sama jsi svůj největší nepřítel.
Když tě tohle sebeshazování popadne, nesmíš se tomu poddat.
- Kostým změníš. - Jo.
Světla jdou změnit. I pódia. Chceš zpívat bez pódia? To taky jde.
Na cizím názoru nezáleží. Ty musíš být spokojená. Je to tvá show.
Nebuď tak kritická. Bude to super.
- Děkuju. - Rád jsem tě viděl.
- Promiň. Díky. - Tak zas brzy.
Děkuju. Ne, fakt je to bezva.
Díky.
Omlouvám se.
Je toho na mě moc.
Už jdou.
OFICIÁLNÍ AFTERPARTY
ZAHAJOVACÍ VEČER
- Thereso? - Jo.
- Máš můj tlakoměr? - Jo, přímo tamhle.
- Ten máš kvůli lupusu, že? - Jo.
Teď zmáčknout? Start?
- V pořádku, ne? - Super.
- Jak to poznáš? - No, 109 na 78 je dobré.
Průměr, což bys asi měla ty, je 120 na 78.
Ale když mám vysoký tlak,
je to obvykle tak 150 na nějakých 100.
To může znamenat i zástavu.
Jasný.
- Takže dokud mám pod 120… - Mám ho přes turné nechat tady?
V tvé malé…
- Spíš v autobusu. - Dobře.
Raději by měl jezdit všude s námi.
Něco ti předám a už tě necháme.
Začala bys tímhle?
Ode mě a Zacka.
SELENINI MANAŽEŘI
To jsme pro tebe dali dohromady na to turné.
Co to je?
Slovo pro štěstí na každý večer.
- Abys myslela na… - Dej si to do maskérny.
Na každé vystoupení tam máš jiné.
- To je fakt milý. - Panebože.
- Podívej. - Krásný.
I nás to dojalo.
Každý večer jedno vytáhneš.
- To je nádhera. - Není to bezva?
- Díky moc. - Máme tě moc rádi.
Chci se ujistit.
Myslíš, že je těch setkání s fanoušky moc?
Vyhradili na to asi hodinu a půl.
Nejspíš to bude kratší.
- Co říkáš? - Občas to zdržujou.
- Mám narozeniny. - Jo? Všechno nejlepší.
- Díky. - Kolik ti je?
- Třináct. - No páni.
Už od tří let slavím každé tvoje narozeniny.
- Moje? - Pořádám…
Vždycky pořádám oslavu s dortem, hudbou a tak.
- To je milý. Díky. - Můžu?
- Tak. - Super.
- Tři, dva. - Do toho.
- Jsi krásná. - Neplač.
Hotovo.
Můžeš tam napsat „Miláček číslo 1“?
Tak jo.
Jo, mám totiž holek několik.
- Jsem… - Já můžu být jednička?
- Jo. - Tak jo.
Tihle dva slyšeli dost nevhodné řeči.
…zní aleluja. Alelu…
Všem vám děkuju za to, jak jste dřeli.
Znamená to pro mě víc, než vůbec tušíte.
Je to nejdůležitější turné v životě,
a proto jsem každej den úplně na nervy.
Doufám, že se nám povede lidi inspirovat a užít si to.
A Bůh žehnej našim nohám, rukám, nástrojům a všemu.
Světlům, Bazovi, Melisse, všem.
- Miluju vás. Ve jménu Ježíše, amen. - Amen!
Tu touhu máme společnou.
Je úplně fuk, co bylo.
Teď se se mnou uvolni.
A všichni chtějí cítit dotyky. Všichni by to chtěli dělat.
Ale nech si písničky o lásce,
když se dám do pohybu.
Nechci si o ničem povídat.
Nechme působit chemii.
Až té energie bude nesnesitelně moc.
Jo, já nechci víc
než jenom rytmus.
Jen já a rytmus.
Nic mezi námi.
Jo, jenom rytmus.
Jen já a rytmus.
Kdo? Kdo to říká?
Pověz mi, kdo to říká.
Jo, tak kdo?
Kdo to říká? Kdo říká, že nejsi perfektní?
Kdo říká, že za to nestojíš?
Kdo říká, že jenom ty se trápíš?
Věř mi, to je cena krásy.
Kdo říká, že nejsi krásná?
Kdo říká, že nejsi nádherná?
Kdo to říká?
Sakra.
Seleno!
Jsme u Big Benu. Jak je?
Já a holky mý, já a holky mý.
Jen já a… Jen já a… Jen já a… já a holky mý.
Údajně má problém s drogami…
Selena je samý večírek. Neovládá se.
Jedeme!
Za chvíli jdu na pódium.
Myslete na mě.
Když vystřízlivíš, nevíš, jak mě milovat.
Když je lahev prázdná, přitáhneš mě…
- Miluju tě, Seleno! - Nutil vás Justin k odvykačce?
- Justin chodí s jinou. - Žárlíte, Seleno?
Už mám dost tý starý lásky.
Vrátila jste se k pití?
- Kde máte alkohol? - Pijete zase?
Zpívejte!
Už mám dost tý starý lásky.
Je děsná a fakt mě štve.
- Umírala jsem. - Jo.
Co mi chybí? Co potřebuju?
Všichni byli na nohou…
Lidi, je vás tu moc. Pardon, moc lidí.
- Nech toho analyzování. - Ne.
- Buď spokojená. - Jsem.
Štve mě to.
Je prostě sakra těžký být holka,
a už proto být cvok.
To mě taky naštvalo.
Honem se převlíkám
a šup, jeden rukáv urvanej, pak druhej a pak i celej spodek.
- Co vy a Justin? - Máte depresi?
- Jste unavená? - Jako vždy.
Někdy se prostě probudím s pocitem, že na to nemám.
PO 55 VYSTOUPENÍCH JE TURNÉ ZRUŠENO
Selena teď řeší svou úzkost, panické záchvaty a depresi.
Údajně má problém s drogami.
Životní styl celebrity plný večírků jí přerůstá přes hlavu.
Jednou mi prostě řekla, že už nechce žít.
„Nechci žít.“
BÝVALÁ ASISTENTKA
A já na to: „Počkat. Cože?“
Byl to jeden z momentů, kdy měla úplně prázdný pohled.
V očích měla prostě jenom temno. A to bylo hrozně děsivé.
Tehdy jsme rozhodli, že na to kašleme. Že musíme skončit a jet domů.
Museli jsme si s ní vážně promluvit.
KAMARÁDKA
„Co se děje?“
A ona nevěděla, jak odpovědět. Nedokázala to nijak vysvětlit.
„Kéž byste mohli slyšet, co se mi honí hlavou.“
Vzpomínám si, že to bylo dost chaotické. Pořád bojovala s těmi hlasy.
A ty byly čím dál hlasitější.
Až ji dohnaly k jakémusi psychickému zhroucení.
Selena Gomez už několik týdnů vězí v nesnázích.
Loni bojovala s lupusem a zachránila ji transplantace ledviny.
V důsledku té měla poslední týden září velmi nízkou hladinu bílých krvinek.
Čistě zdravotní komplikace, ale zvrhla se v psychické zhroucení.
Chtěla si vytrhat kapačky.
A došlo to tak daleko, že skončila na psychiatrii.
O jejím zhroucení jsme se dozvěděli od TMZ.
Zavolali mi a ptali se…
SELENINA MATKA
…proč se moje dcera psychicky zhroutila a je v nemocnici.
Nechtěla se mnou nic mít.
A měla jsem strach, že umře.
Vidět to, co já, a v jakém stavu na té psychiatrii byla,
vůbec byste ji nepoznali.
Byla jsem naprosto zničená,
protože psychóza může trvat dny, ale i týdny, měsíce, roky nebo celý život.
Snažíte se to za každou cenu vydržet a pomoct dítěti s léčbou.
A to je vážně to nejtěžší.
Večer jdete spát a jen doufáte, že se vaše dítě příští den probudí.
Moje myšlenky mě často úplně ovládnou.
Vzpomínky na mou minulost bolí.
Chci vědět, jak zase dýchat.
Mám sama sebe ráda?
Jak se naučit dýchat po svém?
Je zázrak, že to překonala.
Ale zůstala věčná obava, že se to stane znovu,
a strašně nám to ublížilo.
VÍTÁ TĚ TVŮJ DOMOV A POSTEL
Zjistili mi bipolární poruchu.
Budu upřímná.
Nechtěla jsem jít na psychiatrii.
Nechtěla jsem to.
Ale už jsem se nechtěla cítit lapená sama v sobě, ve vlastní mysli.
Myslela jsem, že můj život skončil. Že taková už zůstanu.
Proto říkám, že mám ty nejlepší přátele a rodinu.
Zvlášť to platí o mámě a otčímovi Brianovi.
Neměla jsem s nimi mluvit tak, jak jsem mluvila,
ani se k nim chovat tak, jak jsem se občas chovala.
Ale oni vědí, že taková nejsem, takže další den se chovají…
Řeknou mi, co se stalo, ale vysvětlí mi…
Řeknou: „My víme, že ty věci vlastně neříkáš ty.
A máme fakt starost. Prostě si pamatuj, že tě máme rádi.
Nedíváme se na tebe jinak než před tím včerejškem.“
Ale když se o tom s nimi bavím, prostě to pořád dokola opakuju.
Pořád se omlouvám.
Protože si některý věci i vybavuju
a vím, jak hnusná jsem byla.
A tak vlastně až do dneška pořád děkuju a omlouvám se
a všechno, co dělám…
A říkají, že když zjistili, co za tím je, najednou to všechno dávalo smysl.
Že líp než teď jsem na tom nikdy nebyla
a jak hrozně rádi mě takhle vidí a že by nade mnou nikdy nezlomili hůl.
A taky nezlomili, i když hrozně mockrát nejspíš měli.
Teď jsem na tom líp, ale…
Nevím.
Někdy to prostě vážně neumím vysvětlit.
Ne.
Úplně mimo.
Když mě propustili, netušila jsem, jak se s tou diagnózou vyrovnat.
Co když se to stane znovu?
Co když se příště už nevrátím?
Potřebovala jsem se v tom vzdělávat. Postupovat krůček po krůčku.
Jako dítě mě šíleně děsily bouřky.
Vyrůstala jsem v Texasu
a hromy a blesky pro mě znamenaly děsivou hrozbu tornáda.
Ale máma mi dala dětské knížky,
které hromy a blesky vysvětlovaly.
V podstatě řekla, že čím víc se o nich naučím, tím míň mě budou děsit.
A vážně to pomohlo.
Mám tě ráda.
Vždycky mě učila nebát se života.
- Má opravdu silného ducha. - Nos? Vrazila jsi do dveří?
Byla velmi mladá, ještě ve škole,
a postupně vyzkoušela všemožné práce.
Děvče.
Řekla mi: „Máme to těžké, ale nepřestanu.
Nevzdám to. Zařídím nám lepší život než tenhle.“
Vida. „Práce z domu, 145 na den. Třídění pošty pro místní firmu.“
Jo. To by šlo.
Máma mě porodila jako středoškolačka.
Tati?
Když mi bylo pět, s tátou se rozešli.
Když pak chodila do práce, starali se o mě prarodiče.
…tu písničku o dědovi.
Ahoj, tati.
Neumím si představit, pod jakým tlakem táta byl.
Vidím tě.
Hodně věcí lituje.
A říkával: „Promiň, mi hija, prostě… Nevím, jak s tebou mluvit.“
Ale vzbuzoval ve mně pocit,
že jsem ta nejhezčí holka na světě.
Že dokážu cokoli a nikdo pro mě není dost dobrý a…
Hodně mi chybí.
Ale on to ví, takže…
Vyfoť ji a pak nás vyfotíš spolu, jo?
- Tak běž. - Vydrž, už jdu.
Vyfotím se.
Kámošky navždycky.
Nic víc nepovíte?
Tak jo.
Priscilla je má sestřenice. Kromě mámy si asi s nikým nejsem bližší.
Dělaly jsme všechno spolu.
I teď je pro mě vším. Má v žilách stejnou krev.
Vlastně ne. Nikdy jsme se k nim nevrátily.
- Kam jedeme? - Jen…
- Do Chicken Express pro čaj. - Jo.
Taky mají závitky.
Ne, jen… Chci jen ten čaj.
- Počkej, tři. - Třikrát čaj.
- Jeden s extra ledem. - Prosím.
Jistě.
- Neskákej mi do řeči. - Nepoprosila jsi.
Bylo to v plánu.
Když se vrátím domů,
vždycky navštívím místa, na která mám vzpomínky.
Nechci o tuhle část svého já přijít.
Dá se tam dostat?
Píp!
Zdravím.
Než vás pustím, potřebuju vidět řidičák.
- Řidičák? - Jo.
- Dobře. - Na, tady.
Všech tam venku.
Já žádnej nemám.
Dobře, tak nic. Jako malá jsem sem chodila.
Jmenuju se Selena. Nechtěla jsem obtěžovat, ale díky.
- Není zač. - Mějte se.
Dobře, mějte se.
Ona jo.
Máte…
Kdo všechno má řidičák?
- Všichni. - Jo.
- Ona sem… - Chodila jsem sem.
- Tak chci… - Jistě.
Vy tady učíte?
- Jsem matrikářka. - Jasné.
Jen… Jo, dělám v kanceláři.
Ahoj.
Všechny se uklidněte.
Jste kancelářské asistentky? Kolik vám je?
Třináct.
Bezva. Víte, že jsem sem chodila?
- Jo. - Jo?
Tak jo, byla jsem zabouchlá do Dylana Alvarada.
- Na nižším stupni to byl Sammy. - Jo, Sammy Rodriguez.
- Pak Dylan Alvarado, Keith Maupin… - Keith.
Taky tam někam patří Eli.
Ne nutně. Fakt?
- Jo. - Dobře.
A Matthew z Dannyho Jonese.
To jsou všichni.
Ani jeden mě nechtěl.
- Ale teď litujou. - Jo, jen konstatuju fakta.
Byla spíš vyvrhel, víte?
Ve škole se bavila jen s hrstkou lidí.
Měla tak dvě tři kámošky,
ale kluků teda moc ne, jestli chápete.
Tam jsem si chodila pro jídlo
a pak jsem si sedala sem, k dlouhýmu stolu.
- Ale obvykle sama. - Ne…
- Ahoj, já jsem Selena. - Viděl jsem tě tady.
Cokoli myslíte, že nemůžete,
jen si pamatujte, že zakázat si to můžete jen vy sami.
Když něco chcete, nesmíte toho nechat.
- Inspirativní. - Takže… Já…
- Jo? - Super.
Tak se toho sakra nebojte. Promiňte.
Za to budete po škole.
Zdravím všechny žáky Základní školy Dannyho Jonese.
Mluví k vám Selena Gomez.
Díky, že jsem směla přerušit vyučování.
A pamatujte si, že vaši učitelé nejsou zas tak hrozní.
Jenom musíte trochu máknout.
Musíš ho obejmout. Rozbrečí se.
- Autogram? - Je velkej fanda.
Panebože!
Nemáš zač.
- Obejmeš i mě? - A mě?
- Tady… - Fakt nevím.
…jsem vyrostla.
To je můj dům.
- Jo? - Jo.
Budou tam tvoje otisky.
A tohle místo… Chudáci sousedi. Jeden chlap přímo tady prodával drogy.
A my to sledovali z oken, protože jsme nesměli ven.
- Chudáci sousedi. - Jo.
Vždycky sem vjel. Měl starý auto a v kufru…
Úplně stejný dveře.
Dobrý den.
- Zdravím. - Já jsem Selena.
- Jak je? - Jak je?
- Dobře. Jen dál. - Nevadí?
- Ne. - Dobře.
Panebože.
A přímo tady
- jsem čistila ryby od šupin. - Čistila ryby?
Jo.
Seleno, co to dělá?
Jenom ji odkrvuje.
- To je můj pokoj. - Je tu trochu nepořádek.
Můžu se podívat do skříně, jestli tam zůstaly moje čmáranice?
Jsou pryč.
- Pryč? - Jo.
Byla jsem zabouchnutá do Colea a Dylana Sprouseových.
Ve skříni jsem si dělala poznámky.
- Ne. - Díky.
- Tady nápisy zůstaly. - Jo?
- Do Colea jste byla vážně zblázněná. - Panebože, to snad ne!
Cole, jestli to uvidíš, tak promiň.
Já bych…
- Christiano? - Jo?
Přímo tady… Babička má fotku.
Ona fotí a já na sebe koukám do zrcadla. To jsem zjistila, že budu v Barneym.
- Bože. - Přes telefon.
A mám to na fotce.
Vypadá to nádherně, Barney.
A půjde kolem…
První práci jsem získala v sedmi.
Byla jsem hrdá, že můžu utéct ze svého života do Barneylandu
a jen si hrát a zpívat.
Nevím, prostě jsem si tyhle útěky zamilovala.
A už jsem se nezastavila. Pořád bylo něco.
A když mi bylo asi 11, přestěhovala jsem se do LA.
Chtěla jsem jen pracovat. Milovala jsem svou práci.
Ale když jsem za sebou měla už roky práce,
začal mě přepadat pocit marnosti.
A kvůli tomu jsem si připadala osamělá.
A když jsem pak vyjela na turné, zhoršilo se to.
Po té poslední léčbě jsem věděla, že štěstí mi přinášejí vztahy.
Tady bydlí Joyce.
- Priscillo, víme to jistě? - Jo. Mám se zeptat babičky?
Měla krásnej domek pro panenky. Hrozně jsem jí ho záviděla.
Dalas jí bobek před dveře.
Nech toho. To byl Charlie.
Vždycky si z ní utahovali.
Zdravím.
- Zdravím, já jsem Selena. - Ano?
Chodívala jsem sem, když tu bydlela Joyce.
- Selena Gomez? - Jo.
Jo.
Je tady?
Jo, je… Pojďte dál.
- Určitě? - Jo.
Dobře.
Máte pořád ten…
- Domek pro panenky? - Nepouštěj nikoho.
Jak je?
- Panebože! Zdravím, zůstaňte sedět. - Díky.
- Potřebuju pohyb. - Domek.
Ahoj. Je to ten… To je on! Ne, nevstávejte.
Ani nemůžu.
- Nevadí. - Co říkáš na mou pleš?
Vypadáte dobře.
To jsem překonala, ale letos jsem si dvakrát zlomila kotník.
- Nemůžu vstát. - Jo, co je nového?
No, nic moc.
- To mě mrzí. - Zlomila jsem si prst.
Jak jsi na tom zdravotně ty?
Já dobře. Jsem v pořádku. Lupus je v útlumu.
- Dobře. - A z toho mám velkou radost.
Před 2 lety mi transplantovali ledvinu a zatím to vypadá dobře.
- Tak bezva. - Jo.
- Jen beru prášky. - Lupus je příbuzný roztroušené sklerózy.
Vážně? To jsem nevěděla.
Mají hodně společných příznaků. Taky je to autoimunitní onemocnění.
- Jo? - Co si o mně pamatuješ?
Vzpomínám si, jak jsme vás s Charliem vždycky zlobili.
Jo. Sama to přiznává.
Jo, to jo. A omlouvám se…
Nic dalšího si nevybavíš?
Ale jo, pustila jste nás dál,
dala jste nám sušenky a já mohla jít sem a…
Na to čekám. Až zmíníš sušenky.
- Vzpomínám si. A hráli jsme si s tím. - Paní Sušenka.
- Posledně stál tady. - Ano.
Jo.
Bože, byla jsem tím domkem posedlá, Joyce.
- Ráda jsem vás viděla. - Jsem ráda, že…
Jednou jsem se Debbie ptala, jestli přijdeš.
- Jsem ráda, že jsem přišla. - Přišla jsi.
- Nemusela jsem se ptát. - Ne.
- Taky jsi nemocná. - Nevadí. Zvládneme to.
- Děkuju ti. - Přeju super den.
- Budu se za vás modlit. - Díky.
Nashle.
- Ahoj, Seleno. - Nashle. Díky.
- Díky. - To bylo milý.
Děkujeme.
Budu.
Když se u mě projevil lupus, bylo to vážně děsivé.
Po jeho překonání jsem si řekla,
že po té zkušenosti můžu tyhle lidi navštívit.
Ahoj.
Pak přišla ta transplantace a odvedli jsme kus práce.
A pak to přešlo do psychického zdraví
a zase jsem si řekla, že teď se na tyhle lidi dokážu napojit.
- Všechno v životě má důvod. - Tak jo, ahoj.
Buď sama sebou, Seleno.
Přestaň se snažit.
Nikoho nezajímá, co děláš.
Jde o to, kdo vlastně jsem. O spokojenost s tím, kde jsem.
Jsem vděčná za svou rodinu.
Jsem vděčná za svoje přátele.
Jsem vděčná za to, že jsem naživu.
Ještě přidám tři odstavce, který jsem napsala.
„Věřím, že pravda nás dělá lepšími,
- takže ji znovu říkám.“ - Jo.
„Psychicky i emočně jsem trpěla
a nedokázala jsem se sebrat a najít rovnováhu.
Měla jsem pocit, že mě smetla všechna má bolest, úzkost a strach naráz.
Šlo o jednu z nejděsivějších chvil v životě.
Stalo se to v den, kdy jsem zjistila, že jsem bipolární.“
Nemusíš říkat, že jsi bipolární.
Je ti 27 a na tohle oznámení světu máš celý život,
pokud nejsi naprosto odhodlaná zveřejnit to právě teď.
- Dobře. - Nikdo není proti.
Jenom se z toho v tu chvíli stane tvoje vizitka.
A to určitě znamená… Co?
Že se mnou jistí lidé a režiséři nebudou chtít pracovat?
A proč bych měla chtít já dělat s nimi?
- Pravda. Jak myslíš. - Asi to řeknu.
- Jo. - Řeknu to. Je to v pořádku.
- A hotovo. - Tím… Jo.
Selena Gomez promluvila
- o psychických problémech. - Popsala…
svou bitvu s depresí a úzkostmi a prohlásila, že je po této cestě…
Mám 20 minut?
- Nervózní? - Není mi dobře.
Nervy?
Necítím se dobře, vůbec.
- Hlad? - Nepříjemně.
- Proč? - Co je?
Nebo nervy.
Pochopitelně.
Co to dělá?
- Z toho ti bude zle. - Pálí to.
Jo.
Ahoj, Raquelle.
Ahoj, Seleno.
Raquelle, to je hezký. To je jednodílnej obleček?
Ne. Je to šílený…
S radostí vás vítám na výroční večeři McLeanovy psychiatrické nemocnice.
Zdravím. Jsem moc ráda, že jsem tady.
A možná budu nervózní, promiňte.
Jo. Začala jsem… V sedmi letech jsem začala pracovat
a rychle jsem se naučila hrát svou roli.
Snažím se stíhat práci, školu a vztahy, co se pamatuju.
Přestože byl život skvělý, hluboko uvnitř jsem se trápila.
Loni jsem psychicky i emočně trpěla
a nedokázala jsem se sebrat a najít rovnováhu.
Vyhledala jsem pomoc
a lékařům se podařilo přijít s jasnou diagnózou.
Ve chvíli, kdy mi ji oznámili,
jsem konečně věděla, proč jsem tolik dlouhých let trpěla
depresí a úzkostí.
A začala jsem s tím bojovat právě tak,
jak mě v dětství moje máma učila čelit všem strachům a výzvám.
Jsem šťastnější, jsem zdravější
a mám větší vládu nad emocemi a myšlenkami než kdykoli dřív.
Z toho mám vážně radost. Díky.
Je příjemné to říct nahlas, protože teď to myslím vážně, chápete?
Tolik let jsem měla pocit, že to možná potřebuju říct,
ale je vážně skvělé, že to teď můžu říct upřímně.
Občas musím se svými myšlenkami a pocity bojovat,
ale to neznamená, že jsem vadná.
Neznamená to, že jsem slabá.
Ani že jsem něco míň.
Znamená to, že jsem člověk.
Mám to stejně a to, že jste na to upozornila…
Kdyby se nenašel nikdo, kdo o tom dokáže šířit povědomí,
nic by se nezměnilo.
Ze srdce děkuju. Jste úžasně odvážná. A myslím, že zachraňujete životy. Vím to.
- Díky za vaši práci. - Ty jo, jen doufám…
Jen doufám, že přispívám k diskuzi, chápete?
Rozhodně, díky. Je to čest.
To vy zachraňujete životy, ale jakkoli můžu využít svou pozici,
- jsem ráda, že jsem tady. - Díky.
Už to, že jste veřejně promluvila o své zkušenosti s psychickými problémy,
- depresí a úzkostí… - Jo.
Já sama jsem se před skoro třemi lety v říjnu pokusila o sebevraždu.
A vzpomínám si… Děkuju.
Upřímnost ten večer pomohla.
Napsala jsem Julii Michaels a Justinu Tranterovi,
že jsem připravená o svém smutku říct světu.
Napsaly jsme to za 45 minut. Rychleji jsem žádnou písničku nenapsala.
Není jenom o ztracené lásce, ale i o tom, že jsem se naučila zvolit si sebe.
Zvolit si život.
Ale taky o naději, že i v tom se dá najít milost a klid.
Slíbils mi svět a já ti věřila.
Měls ve všem přednost a to se ti líbilo.
- Tati. - Zapálila jsem svůj les
a tys ho nechal plát, zpívala falešně svou píseň,
protože nebyla tvá.
Viděla jsem znamení a přehlížela je.
Je o vědomí,
že jste naprosto ztratili svoje já.
Zapálila jsem svůj cíl…
A pak sami sebe znovu objevili.
Ta bolest ti dělala dobře, když nebyla tvoje, jo.
Pořád miluješ Justina?
- Všechno bylo na očích. - Komentář k Justinovu zasnoubení?
Co na něm máte nejradši?
Můžu si dojít pro jídlo, prosím? Jen… Chci jídlo.
Pronásledoval mě ukončený vztah, na který lidé odmítali zapomenout.
Ale pak jsem to prostě nechala za sebou.
A už jsem se nebála.
- Díky všem. Ahoj! - Tak jo.
- Máme hotovo. - Díky.
Píšou: „Odhaduje se, že Selena Gomez
debutuje v první dvacítce žebříčku Billboard Hot 100.
Stane se tak druhou ženou vedle Adele,
- s takto úspěšnou baladou.“ - Jo.
- Budu brečet.
- Patří k nejúspěšnějším, že? - Ano.
Vaše nejúspěšnější písnička.
Chtěla jsem být upřímná
a mám velké štěstí, že jsem v pozici, kdy lidem můžu pomoct, aby se cítili lépe.
Myslím, že jsem musela projít svým snad nejbolestivějším trápením
a pak lusknutím prstu na celou věc zapomenout.
Bylo to fakt matoucí, ale bylo prostě nutné, aby se to stalo.
A nakonec to bylo to nejlepší, co mě kdy potkalo.
Takže chceš říct…
Neslyšels, že to bylo to nejlepší.
- Promiň. - Spustils svoje.
- Už to neřeknu. - Zopakuj to.
Ne. Tak, na co ses chtěl ptát?
Jen… Byla to ta nejlepší věc, co se ti kdy stala?
Byla to ta nejlepší věc, co se mi kdy stala, jo.
Kdy chceš vydat album?
- V lednu. - Fajn.
Musím vědět o případných cestách
- nebo problémech a… - Musím do Keni a Londýna.
Dobře.
Čeká nás zábavných šest týdnů.
Chceš letos vystupovat na udílení cen AMA?
Jo.
A… Dobře.
- Pokud jo… - Chci.
- Tak se do toho pustíme. - Super.
- Dobře. - Moje břicho.
- Máš hlad? - Ne.
- V pohodě? - Jo, asi nervy.
A je tu chladno. Chceš svetr?
- Je mi vedro. - Jo?
- To jsi tu správně. - Jo.
- Je tu jak v prádelně. - Jak v iglú.
Je tu jak v iglú.
- Asi mě zabijete, ale… - Tak znovu.
- Fakt musím jít. - Dobře.
- Mám pocit… Jo. - Dobrý? Promiň.
- Asi stres z téhle schůze. - Taky myslím.
- Já taky. - Dobře.
Jo.
Nevystupovala jsem dva roky a nevěděla jsem, jestli už na to mám.
Ale k čemu je písnička, kterou si netroufnu zpívat?
Hned po udílení cen AMA jsem mířila do Keni.
Lékaři mi to roky zakazovali kvůli transplantaci ledviny,
ale konečně to šlo.
S Raquelle jsme jely navštívit základní školu
a ženskou vysokou školu.
Pomáhala jsem organizaci WE Charity vybrat na jejich stavbu peníze.
Věděla jsem, že to bude náročné, ale po vydání alba už bych jet nemohla.
- A je to. Už. - Hotovo?
Hotovo, jo. Dobrý.
- Tak jo. - Pořádný nádech a výdech.
Ahoj!
- Hotovo? - Jo.
- Dobrá práce. - Zrovna ležím.
Bolí tě něco?
Jo, nemám v ruce sílu.
Panebože.
- Teď víš, čím jsem si prošla. - Jo. Ty jsi to měla horší.
Už jsem chtěla říct, že nevíš.
- Ale jsem na tebe pyšná. - Díky.
Selenin očekávaný comeback na cenách AMA. Její první vystoupení…
DEN PŘED VYSTOUPENÍM
…po více než dvou letech od rozchodu s Bieberem a přestávce.
Viděla jsem znamení a přehlížela je.
Přes růžové brýle jsem neviděla ostře.
Zapálila jsem…
Poloha hlasu… Ovlivňují tě nervy.
Nech prostě pracovat svalovou paměť.
Přestaň se stresovat a hlas jednoduše půjde nahoru.
Musíš si věřit.
Sel, teď budeme zpívat něco jiného.
- Dáme tuhle. - Jo.
Do toho.
- Zesil to! - Ta není moje.
Ani si ji nepamatuju celou.
A co má být? Zpívej, co víš.
Bojuju s hlasy ve své hlavě,
co říkají, že nestačím.
No tak!
S každou lží, co tvrdí,
že nikdy nebudu dost dobrá.
Bůh mi pomáhej.
Slíbils mi svět a já ti věřila.
Měls ve všem přednost a to se ti líbilo.
Zapálila jsem svůj les
a tys ho nechal plát, zpívala falešně svou píseň,
protože nebyla tvá.
Selena měla panický záchvat…
Prý zní falešně…
Ani po 10 letech neumí zpívat a dostává za to miliony.
Úzkost jen tak nezmizí.
Podle jejích slov lupus její úzkost prohlubuje.
Ahoj. Je vzhůru.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se daří?
Ahoj, Winnie.
Nesu ti polévku a tu… věc.
A šunku se sýrem.
Aleen se ptala… Až budeš dělat propagaci v Londýně, po Keni,
máš tam být asi tři dny.
A ptá se, jestli můžeš… jestli chceš dát i den v Paříži a pak jet domů.
- Jedeš taky, Raquelle? - Jo.
Dobře.
Jo? Není to příliš?
Ne, ale zároveň to nechci uspěchat.
Už jsem nepropagovala roky.
To dělám ze všeho nejmíň ráda.
Podle mě to bude super,
protože máš radost z toho, co vydáváš.
A je to upřímný.
Už se nechci bavit o práci.
- Fajn. - Dáme film.
Potřebuju pauzu.
Od všeho?
Ne, čeká mě spousta práce.
Huntere, nechceš tam vejít první a…
Vím, že na kalendář nekoukáš, ale jedeš do Afriky.
Jo, nejdřív jedu do Keni
a pak hned do Londýna a Paříže kvůli propagaci.
Dobře. A máš dobrý pocit ohledně veškeré práce
- na příští měsíc? - Jo.
Jsem bez obav.
Pak zbývá jen klip, kampaň a písnička.
- Počítače? - Ne. Máme se vyzout?
- Ano. - Jo.
Jdeme.
KEŇA
- Díky. - Vítejte.
- Taky tomu říkáme požehnání. - Cože?
Říkáme, že déšť je požehnání.
- Požehnání? - Jo.
Tady déšť považujou za požehnání.
To je hezký.
Prosím, oblečte si to. Kamerám to nevadí?
- V pořádku. - Neva… Ano?
- Zdravím vás. - Zdravím.
- Jak se jmenuješ? - Aneesia.
- Aneesia? Selena, těší mě. - Jo.
Ahoj, jmenuju se Selena. Přijela jsem sem díky WE
a chci složit poctu vašemu… vašemu zápalu pro vzdělání.
Takže jsem moc ráda, že jsem tady.
Kolik ročníků jsi dokončila? Zvládla jsi všech 12?
Chodila jsem osm let.
A od 9. do 12. jsem musela mít výuku na natáčecím place.
Asi pět hodin a pak jsem mohla pracovat.
Ty jo.
No, bylo to zajímavý, víte?
Mít za učitele počítač. Není to skutečná škola.
Ty jo.
Ale pro mě to bylo super. Fungovalo to, chápete?
Loni jsme měli klub talentů
a tam jsme zpívaly tvou písničku.
Kdo říká, že nejsi perfektní?
Ta je moje!
- Moje oblíbená. - Kdo to říká?
Kdo říká, že nejsi perfektní? Kdo říká, že za to nestojíš?
Kdo říká, že jenom ty se trápíš?
Ve škole jsem byla plachá
a obvykle jsem se bavila se svýma dvěma kámoškama.
A moje sestřenice byla kapitánka roztleskávaček,
takže si na mě díky ní nikdo nedovoloval.
- Moje sestřenice všemu vládla. - Jasný.
Já vyrostla v osmičlenné rodině, teda máma s tátou měli osm dětí.
Máma mi řekla, že mě chtějí provdat,
ale pak jednou řekli:
„Protože sis našla školu, kde ti dají stipendium,
už tě provdat nemusíme.“
Nemuseli platit nic.
A tak řekli, že mě neprovdají.
- Zajímavý. - Věříte na lásku?
Na lásku?
Věříte na lásku?
- Mezi vámi zjevně je. - To jo.
Láska je prostě dar.
- Jo. - Jo.
Je to něco, na co se těšíte, nebo se plánujete
- zaměřit na své cíle… - Já…
- …a láska přijde pak? - Jo.
A randění s klukem a podobně.
Já to vidím tak, že si nějakého najdu, až dokončím střední.
Super.
Protože se nechci rozptylovat. Chci se nejdřív soustředit na tohle.
Prostě, když stavíš dům, nemůžeš začít od střechy.
Začneš od základů.
A já základy ještě nemám,
tak prvně dokončím čtvrťák a teprve pak můžu myslet na tyhle věci.
Super.
Fakt skvěle řečeno.
- Moje jméno? Selena. - Selena?
- Jo. - Selena.
- A vaše? - Diana.
Diana?
Krásné.
Raquelle.
- Jo. Prý má syna. - Jasně! Váš syn je starý. Jasně.
A líbila bych se mu?
Kolik mu je?
- Asi 20 nebo 21. - Fajn!
- To by šlo. - Možná…
Možná spíš pro Selenu. Nám je 27 a ona má ráda mladší kluky.
Panebože. Co? Raquelle!
Tak to bylo v minulosti.
Mám strach, že se mi zase rozjíždí lupus.
Otevřeš mi to. prosím?
Ruce mám pořád v háji.
- Roztřesený? - Ne, jsou… Bolí.
- Při tomhle mě bolí. - Proč?
Nevím, doktor mi řekl, že nevidí žádný otoky.
Prý bychom něco zjistili, jedině kdybych…
Díky.
- Musela bych na CT nebo co. MRI. - Jo.
Po návratu asi půjdu.
Jmenuju se Betty Chep a studuju tady na zdravotní sestru.
Při kontrole krevního tlaku, kdy průměr…
Zdravotní sestra vám je oporou, když se cítíte zle.
Lepší práce mě ani nenapadala.
Můj táta byl pro mě vzorem.
A naučil mě,
že musíme druhým nabízet soucit,
že máme možnost dávat druhým víc, než dostáváme.
Jo.
Věřím v Boha.
Vždycky si říkám, že je fuk, co si o mně druzí myslí,
a že cokoli pro mě Bůh naplánoval, toho v tomhle životě dosáhnu, jo.
- To je úžasný. - Jo.
- Taky věřím v Boha. - Ty jo.
Narodila jsem se do střední třídy.
Ale když jsem byla v desátém ročníku, táta bohužel umřel při autonehodě.
Máma nedokázala sehnat dost peněz a nemohla jsem na kampus.
Tak jsem šest let musela zůstat doma.
Chodila jsem pro dřevo a pro vodu a dělala jsem domácí práce.
Těch šest let mi bylo děsně mizerně,
protože jsem cítila, že začínám být pro mámu a všechny přítěží.
Neměla jsem žádnou motivaci ani naději.
Tak jsem šla k řece a napadlo mě,
že se v ní prostě utopím.
Skoncuju to, aby…
Abych nikdy neviděla mámu trpět,
abych neviděla svoje sourozence…
Chtěla jsem to skončit.
A po chvíli přemýšlení mě napadlo:
„Když se já, prvorozená v rodině, teď zabiju,
jaký příklad tím dám ostatním?“
- Ty jo. - To mě probralo.
Nabrala jsem vodu a šla domů.
O dva týdny později mě zavolali sem na WE College na pohovor.
- Ty jo. - Zázrak.
A teď jsem vzorem pro svou komunitu.
To jsi.
Občas mi lidi volají, ať promluvím s děvčaty,
a většinou jim říkám, že i kdyby jen měly dál dělat to, co už dělají,
ať v tom pokračují a čeká je zázrak.
- Jo. - Jo.
Chce to velkou odvahu, dojít k myšlence, že se chceš zabít,
a pochopit, že to ve skutečnosti není to, co máš udělat.
- Jo. - Úplně sama.
A to já dobře znám, takže když o tom mluvíš,
vím, jaký je to pocit, když už se člověk chystá
- si ublížit. - Jo.
Jsem ráda, že jsem tě poznala.
Pro mě je taky pocta tě znát.
Raquelle! Pojď!
Jedním z mých životních cílů…
Mám tenhle nápad v hlavě už sedm let.
- Chci vytvořit zákon… - Jo. Ty jo.
…který by zavedl něco jako povinné hodiny terapie
na základních a středních školách.
Napadlo mě, že malých dětí ve školce se ptáme, jak se cítí.
Mají k dispozici smajlíky a smutné emotikony a učí se o emocích.
A to je super, ale proč se v tom nepokračuje i potom?
- Pocity jsou pak ještě složitější. - Jo.
A je čím dál těžší se v nich vyznat.
- Mám zvláštní dotaz. - Jo.
ZAKLADATEL WE CHARITY
- Co ti brání do toho jít? - Nápad máš.
Že to nedokážu. Že na to nemám.
Chápete, že nejsem dost dobrá.
Nevím. Tenhle pocit jsem měla hodně často celý svoje dospívání.
Jo.
Ale právě to, co v tobě ten pocit vyvolává,
ti umožňuje rozumět druhým.
Právě proto jsi pro ten úkol naopak ideální.
Upřímně, nikdy jsem si nepřipadala dost dobrá.
Dokonce i na pódiu před davem lidí
vždycky najdu tu jednu osobu, které se nezamlouvám, a té uvěřím.
Chci věřit sama sobě.
V Keni jsem potkala lidi plné ochoty dávat.
Chci cítit, že si zasloužím být tady s nimi.
Ještě to probereme.
- Co? - To všechno.
- Co? Já vím. - Jsi smutná.
Chce to výlet jednou za čtvrt roku. Měly bychom to naplánovat.
Taky musíme probrat, proč tak hrozně nechceš jet domů,
proč nechceš zapínat mobil a… Tak by ses cítit neměla.
Chápeš, co myslím? Co bys mohla udělat,
abys necítila úzkost ze zapínání mobilu,
nebyla smutná z toho, že máš jet domů, a přestala nesnášet práci.
Chápeš mě?
To totiž… Můžeš začít dělat něco, co ti to pomůže překonat.
Tvůj život nemusí pořád vypadat takhle.
V podstatě tím jen utíkáš před skutečností, chápeš?
Nebo je skutečnost tohle.
Není. Tohle je jejich skutečnost. Tohle…
Může to být skutečnost párkrát do roka.
Můžeš sem jet a pomáhat, třeba týden,
ale není to skutečnost.
Chci tu zůstat navždy.
Nechci zavřít oči svý.
KEŇSKÝ CHLAPECKÝ SBOR
Chci tu zůstat navždy.
Nechci zavřít oči svý.
Chci tu zůstat navždy.
Nechci zavřít oči svý.
Chci tu zůstat navždy.
Nechci zavřít oči svý.
LONDÝN
- Kdo to je? - Paparazzi jsou v cestě.
Bože. Celá šňůra aut.
Jo, spojili se.
Je tu hroznej hluk, Chrisi.
Já vím.
Je to pro mě menší kulturní šok.
Já vím.
Seleno? Dobré ráno.
Ahoj.
Je sedm hodin. Za půl hodiny začneme se stylingem.
Selly?
Ale ne, právě jsem měla zlej sen.
Víte, že jsem v Keni neměla ani jeden zlej sen?
- Vím, a… - V Keni je neměla.
- Co jsem říkala? - Neslyšela jsem nic moc, mumlala jsi.
Ale říkala jsi třeba: „Mám kafe pro všechny!“
- A já na to: „Ty jo!“ - To řekla?
A potom…
Díky tomu, že děláš tyhle věci, máš pak možnost takhle cestovat
a pomáhat, víš?
Takže i když je to těžký, chápeš…
Objednáš thajský jídlo? Tamto?
Teď? V sedm ráno?
- Jo. - Tak dobře.
Ve studiu je s námi jediná a jedinečná královna Selena Gomez!
- Vydáváš album. - Jo.
Měla jsi pauzu.
Co jsi v tom volnu, v té pauze, dělala?
Stalo se mi pár docela osobních a náročných věcí,
a pak ke konci už pauza byla nutnost.
Ahoj všem, já jsem Selena Gomez
a budu odpovídat na otázky z internetu.
„Selena Gomez jí sušenky Oreo vidličkou.“
Super otázky. Úžasně tady prospívám světu.
- Kolikátý rozhovor už děláš? - Čtvrtý.
- Čtvrtý? - Už?
Seleno, jsi nezadaná.
Drsný. Nejradši bych tě objal, zabalil do deky a probíral s tebou kluky.
V té písničce jde podle mě právě o to, že teď kluky probírat fakt nepotřebuju.
Seleno, pro fanoušky!
Ahoj, jsem Selena Gomez a budu hrát emotikonovou hru.
- Máš oblíbenou podivnou kombinaci jídel? - Popcorn s okurkovým lákem.
Oblíbená barva?
Má oblíbená barva je červená.
- Kouzelníci z Waverly. - Přestaň.
Takže jeden DJ rovná se jedno slovo.
„Marshmello.“
- Měkký. - Dobře, a je hotovo. Díky.
- Díky. - Díky.
Tak jo, promiň.
To byly fakt divný otázky.
Připadá mi to jako hrozná ztráta času.
Co teď dělám?
Teď vstáváme a za deset minut nastoupí styling.
Promiň, spala jsem. Cože mám dělat?
Ten pocit po dlouhým letu… Takhle se nikdy jindy necítíte.
- Co to vůbec je? - Kombinace všeho možnýho.
- Ani ne únava… - Ne.
Spíš jako byste byli v jiným světě.
- Ve vesmíru. - Jo.
A můžeš.
Můj odvoz je tu.
Hned po návratu má Marissa tu narozeninovou večeři.
Hned ten večer? Ne, to radši ne.
Nepůjdu tam. Další den natáčím videoklip.
Pěkný.
- No, to není málo. - Bude to fajn.
Bude, ale pár dní je pak člověk mimo.
To jo. Jen mě napadlo, že bys chtěla.
- Ale to… - Chtěla.
- Ale nemám to kdy vyležet. - Jo.
Myslíš, že si stěžuju na práci?
Jo, připadalo… Znělo mi to tak.
Vůbec ne, Raquelle. Říkám, že potřebuju odpočinek.
- Na tom není nic zlýho. - Ne, není.
Jde o to, jak jsi to řekla.
Nestěžovala jsem si na práci.
Postěžovala jsem si, že by bylo fajn se trochu víc vyspat.
- Připadám ti nevděčná, protože… - Ne, to nejsi.
Jen mi posledních pár dní připadáš tak roz… nějaká smutná.
Tak se jen snažím zjistit, co se děje.
- Zažily jsme super týden v Africe… - Já vím.
Právě jsem vstala.
Slyšela jsi, jak všem říkám, že se mi v Londýně líbí.
Co ode mě ještě chceš?
Nic.
Jen se ptám, jestli jsi v pohodě. Vypadáš totiž nešťastně.
- Bavím se. - Fajn. Mám radost, že se bavíš.
Jen mi to tak nepřipadá, tak jsem se zeptala.
Už toho mám sakra dost.
Ahoj.
K vaší nové desce. Co si z ní fanoušci mají odnést?
Měla jsem pocit, že přišel čas vyprávět svůj příběh,
než bude pozdě a už na něm nebude záležet.
Řekla bych, že „Lose You to Love Me“ byla myšlená jako vzkaz pro ostatní.
Má lidem sdělit, že nejsou sami.
A že je to velmi složitý pocit
a že je potřeba dokázat se přes věci přenést.
Jste zpěvačka, jste herečka, pracovala jste v produkci i v módě.
Chcete se pustit ještě do něčeho jiného?
V budoucnu.
Musím říct, že hodlám dělat trošku od všeho jmenovaného.
Ale časem, až to všechno trochu zpomalí,
nejspíš se budu věnovat převážně filantropii.
- Bezva. To beru. - Jo.
Ty jo. Díky.
- To potěší. - Moc děkuju.
Cítím se fakt pochopená.
Tak jo, hotovo?
- Jo. - Tohle mi fakt pije krev.
Můžu si sednout?
Jo, zlatíčko.
- Pojď. - Je hotovo.
Převlékneme tě.
- Nic debilnějšího jsem nedělala. - Co se stalo?
Končím. Už toho mám dost. Je to fakt stupidní.
Tušíte, jak bezcenně si pak připadám?
Jo.
Kladla mi otázky, dobrý otázky,
a pak vůbec nevnímala, co jí říkám.
Nic takovýho už nikdy dělat nechci. Připadám si jako produkt.
Bože.
- Fakt mě to rozčilovalo. - Jo.
Víte, co mi to připomíná? Mou Disney éru.
To ji vždycky rozhodí.
Prostě ne… Celý roky se z toho snažím vymanit.
Vypadám jako čarodějnice, sakra.
Ty hadry a všechno. Jen zamávat hůlkou.
- No jo, to je fuk. - Hotovo.
- Už to dělat nemusíš. - Jo.
Ahoj.
Seleno!
- Jak se daří, Seleno? - Seleno!
Seleno!
Půjdu tamhle.
Jsi krásná, díky.
Jak se máš? To nic.
To nic, dobrý.
- Všechno… Snad jsou to slzy štěstí. - Jo.
Tak dobrý.
- Můžeme se vyfotit? - Jo, vyfotíme se.
Seleno, fotku!
- Dobrý? - Jo, dobrý.
Chceš svoje ranní prášky?
Já vím, ale měla by sis je vzít.
Dobré ráno, Seleno.
Připevnit dovnitř nebo nahoru a zespod.
Víte, co vás čeká?
Ne. Je to tak pro mě lepší.
Necháme vás tu v podstatě samotnou.
Mluvíte k zrcadlu. Sama se sebou.
- Dobře. - A pak uslyšíte pokyny z reproduktoru.
- Jo. - A prostě pojedeme.
- Dobře. - Super.
Zdravím, Seleno. Můžete otevřít první obálku?
„Písnička, která ti připomíná, jaké je být zamilovaná.“
To asi žádná nedělá.
Obálka číslo dva, prosím.
„Co vidíš v zrcadle?“ Proč jsou tak filozofické?
Já…
Vidím…
Jo, asi pořád pracuju na tom, co tam vlastně vidím.
To jsou dobré otázky.
Co je tvým největším snem?
Mým největším snem je dokázat zachraňovat…
ostatní lidi prostřednictvím…
Prostě nějak.
Ať už prostřednictvím písniček a hudby, nebo tím, že mluvím o svých problémech
a o všem trápení, kterým jsem prošla.
Chtěla bych být hlasem těch, kteří možná nevědí, co se jim děje
nebo co cítí.
V to doufám.
Úžasné. Mockrát děkujeme.
Je tu dívka spoutaná úzkostí.
Při pohledu do zrcadla se nemůže hnout.
Když se všichni dívají, usmívá se, ale o samotě pak pláče.
Skrývá se, protože se strašně bojí ukázat se lidem.
Můj svět je prázdný.
Můj svět je obrovský a studený.
Toužím po radosti a naději.
Po čerstvém vzduchu, abych mohla dýchat.
Minulost a budoucnost nejsou stejné.
Proč mají všichni na tričku „rare“?
Rare právě vyšlo. V tisku ho chválí. Billboard to nazývá triumfem.
Podle Variety jde o jedno z nejlepších popových alb
- v poslední době. - Je to
Selenino třetí album a první po čtyřech letech.
Sama ho označuje za práci, na kterou je zdaleka nejvíc pyšná.
Keňa byla jako sen.
Když jsem se ze zvědavosti ptala na kluky,
tak tu možnost odmítaly. „My jenom…“
Chápete, smály se. „Chceme si dělat svoje a tohle přijde pak.“ A já jen souhlasila.
To je super.
Ty holky byly sebevědomější než já a bylo vážně krásný to pozorovat.
A občas jsem hodně…
Až moc nad vším hloubám
a mám pocit, že když v životě nemám nějakou oblast,
ve které dávám, není to… Mám pak prostě pocit… Necítím se dobře.
Jako bych jen brala a brala a ostatní mi měli pořád jen dávat,
i když taková vlastně nejsem.
Teď z toho chci udělat čtvrtletní záležitost.
Jdu na večeři s Aleen a Zackem,
- kde probereme moje cíle. - Jo.
Můžeme si chvilku promluvit o tom výletu a organizaci WE?
Začneš?
Prostě nám lehce nastiň svou představu.
Ráda bych našla způsob, jak vytvořit kurz,
kterej by se dal vyučovat ve školách.
Musíme mnohem víc mluvit o chápání vlastních emocí a o tom typu inteligence.
Člověk je tak trochu, no, v pytli,
- když je nechápe. - A…
Chybí mu soucit, empatie.
- Jo. - Nedokáže se nijak
napojit na druhý lidi, protože ani netuší jak.
Takže tohle je tvůj cíl.
- Tohle je… - To chceš dělat.
Je to pro mě vážně hodně důležitý.
Dnes chci začít tématem nového vražedného viru,
který letos podle odborníků ovlivní životy tisíců,
nebo dokonce milionů lidí.
Dnes ráno byl nahlášen druhý případ v USA.
Jedná se o nový kmen takzvaného koronaviru.
Velkoměsta spíš připomínají města duchů.
Náš běžný život byl zdánlivě přes noc okleštěn.
Amerika se snaží zorientovat v tom, co nově považujeme za normální.
Od velkých firem typu Microsoft po ministerstvo energetiky
i ministerstvo financí, dopady pociťují všichni.
- Zákonodárci chtějí odpovědi… - Ahoj, Sel.
- Jdeme ti změřit tlak. - Ahoj, Winnie.
Dobrý večer všem.
Začínáme zprávou o WE Charity.
Stojí v centru vyšetřování etické komise, které se týká premiéra Justina Trudeaua.
WE Charity teď uzavírá své kanadské pobočky.
Dostala se do potíží, když získala exkluzivní státní multimilionovou zakázku…
Obvinění proti WE Charity
znamenala, že na svoje plány ohledně spolupráce s nimi můžu zapomenout.
Nejdůležitější je…
Zničilo mě to. Viděla jsem jejich dobré úmysly.
A v Keni jsem potkala ženy, kterým změnili život.
Ale teď se všechno zkomplikovalo.
WE jsme založili v roce 1995
ještě jako děti, v Thornhillu, ve sklepě u rodičů.
- Slavíme 25 let… - Nemůžu to poslouchat. Ach jo.
Drtilo mě to.
A taky štvalo.
Kvůli pandemii covidu-19 jsme začali žít odříznutí od přátel a rodiny.
A měla jsem pocit, že mi vzali i cíl, který jsem v Keni našla.
Už jsem myslela, že nic horšího přijít nemůže,
ale stalo se.
Já nevím.
Můj lupus.
Máš bolesti?
Pojď sem. Mrzí mě to.
- To nic. - Mám tě rád.
- Já tebe taky. - Zlepší se to.
Na něco přijdou. Bude ti líp.
Cítila ses takhle i tehdy? Když jsi zjistila, že to máš?
Jo, ale to jsem byla dítě.
Od té doby jsem se tak necítila.
- Panebože. - A teď to prostě bolí.
Když se ráno vzbudím,
okamžitě začnu brečet, protože mám bolesti.
- Jo. - Prostě všude.
Mám fakt ošklivý sny o svojí minulosti a tak.
Myslím, že právě moje minulost a moje chyby mě ženou…
do depresí.
Mám pocit, že celej život už od dětství makám,
a přitom jediný, co chci, je rodina.
Chci prostě jen být máma.
A říkala jsem Raquelle, že občas mám chuť s tím seknout,
abych mohla být prostě šťastná a normální jako ostatní.
Ona mi na to řekla, že podle ní je to dar od Boha.
Dal mi tuhle platformu a končit bych neměla.
Já nechci být superslavná.
Nechci být tohle všechno.
Ale vím, že když už tady jsem, musím to využít pro dobrou věc.
Cítím se prostě uvízlá a chci jednoduše jít dál.
Dobrý den.
Zdravím, tady doktor Wallace.
Chci s vámi probrat vaše výsledky.
Máte pozitivní revmatoidní faktory,
což znamená přesah onemocnění do formy lupus myositis rheumatica.
Můžeme vám dát další dávku Rituxanu, což ve vašem případě nejspíš bude znamenat
utlumení bolesti kloubů přibližně na rok.
Dobře.
- Dobře. Nashle. - Tak zatím.
- Na slyšenou. - Zatím.
Tak aspoň nějaké vysvětlení.
Jo, vždycky je mi líp, když mám odpovědi.
Ale Rituxan byl posledně vážně náročnej, jenže…
Co to je?
Rituxan je přípravek, co ti podají nitrožilně.
A trvá to asi čtyři nebo pět hodin.
Zpočátku je to pro tělo fakt náročný, ale to je v pohodě.
Tak.
Dali mi něco na uklidnění, protože nevydržím v klidu ležet.
Babička nechtěla přijít, protože…
Už mě viděla tím vším procházet.
Neber to do pusy.
Proč tu jsem?
Proč vůbec žiju?
Tady je naše balerína.
Zjevně to má důvod.
První koupel. Ukaž mi tu krysu.
Tak teď ty.
Mlč.
Miluju svoje přátele a rodinu. Jsem skvělá dcera.
Jsem skvělá kámoška. A to pro mě hodně znamená.
Co se děje?
Ale zjevně jsem pořád tady, abych využila všechno, co mám,
k pomoci druhým.
I KDYŽ JSEM SE NENÁVIDĚLA…
Nechala jsem v Keni kus srdce.
Ale občas jsem se tam cítila provinile.
Já nevím. Štve mě to.
Mám pocit, že jsem tam jela, natáčela a leccos zažila,
ale je to pro mě těžký, protože si připadám sobecká.
Jo, bylo to super. Mám pocit, že jsem nějak pomohla? Jo.
Ale mám pocit, že jsem udělala dost? Ne.
Mluvit o psychickým zdraví s někým v Keni,
to bylo krásný, chápeš?
Nevím…
Nevím, jestli jsem si říkala: „Je to moje zásluha, jsem skvělá.“
Spíš jsem měla dojem, že je to pro mě začátek.
Ahoj všichni, jsem Selena Gomez.
A máme Světový den duševního zdraví, takže jsem pozvala doktora Murthyho,
hlavního chirurga, k povídání o osamělosti
a o tom, jak pomoci lidem, aby získali podporu při péči o své psychické zdraví.
To je od vás milé, Seleno. Jsem moc rád, že to probereme.
Už před pandemií covidu-19 byla situace dost náročná,
co se týče počtu případů osamělosti a deprese a úzkosti.
A obávám se, že mnoha lidem se teď ještě přitížilo.
Jak poznáme osamělost? U sebe i u druhých.
Vypadá osamělost vždycky stejně jako samota?
Poznává se těžko.
I v davu lidí se můžete cítit velmi osamělí.
A proto je ve světě tolik lidí,
kteří zdánlivě mají všechno, že ano?
Chápete, jsou slavní, bohatí nebo mocní.
Ale to skutečně důležité je kvalita našich vztahů.
Když při interakcích máme pocit, že nemůžeme být sami sebou,
tak nás to od druhých víc a víc vzdaluje.
Jo.
A ukazuje se, že k nejmocnějším lékům na osamělost patří služba druhým.
Sami si tak potvrzujeme, že máme hodnotu, že máme světu co dát.
A nemusíme zrovna rozdávat polévku.
Stačí prostě při někom být a naslouchat.
Můžeme jim tak poskytnout něco velmi účinného.
Jo.
Takže ta cesta, Seleno, k prohloubení vztahu se sebou samým
a vztahu k druhým lidem
neznamená nějakou změnu sebe sama v někoho, kým nejsme.
Je to vlastně cesta zpátky k tomu, kým v jádru jsme.
- K našemu ryzímu já. - Ty jo.
K prožívání nejsilnějšího pocitu smyslu a naplnění,
když dáváme a přijímáme lásku.
A tečka. Teda, to bylo něco.
Tak jo.
Půjdeš se mnou dolů? Ne?
„Dokončete tyto věty.
Lidi, co mě neznají, by mě popsali jako… Jen já vím, že jsem…“
Cizí by tě popsali jako sympatickou, typicky americkou holku.
A myslím, že by pak byli překvapení
a že asi jen ty víš, jak komplikovaná jsi.
Tvoje osobnost má hodně vrstev.
A máš hodně různých tváří.
- Promiň. - Co říkáš, Ash?
To je skvělá odpověď.
Dobře.
„Věříte, že každý má poslání? Pokud ano, našla jsem já to svoje?“
Ano, podle mě má každý poslání.
Myslím, že víš, jaký je to tvoje, ale ne vždycky za ním jdeš.
Souhlas.
Co tím myslíš?
Podle mě víš, co tě v životě pohání,
co dává tvýmu životu smysl a co ti dělá radost.
Ale podle mě si to ne vždycky vybereš.
Jo, asi sama sobě škodím.
Jo, přesně tak.
Když je všechno normální
- a nezažíváš chaos… - Jasně.
…je ti to vlastně nepříjemný, protože když se zamyslíš,
většina tvýho života, už odmalička,
byla chaotická.
- Že jo? - Jo.
Takže dává smysl, že je ti to bližší.
- Jo, to je ujetý. To je děsný. - Jo.
Ale dobrý je, že to víš. Víš, co tě v životě naplňuje.
- Víš, co ti dělá radost a co ne. - Jsi chytrá.
Mám tě ráda.
Je o moc klidnější, že?
Bezva. Obvykle mává rukou.
Koukám na tebe a ty zas na mě.
A to protože vypadám jako tvá máma.
- Koukněte, moje máma. - Panebože.
Podobám se jí?
Jo.
- Cože? - Ty jo, ta ofina.
Hele, tady si bere mýho otčíma, Briana.
Je to skvělej táta.
- Rozkošný. Fakt. - Super.
- Seleno? Ahoj. - Ahoj.
- Jak se vede? - Fajn, a tobě?
Mám se dobře.
Nekoušou.
Hej.
To je moje nejmladší.
- To je dcera sestřenky. - Páni.
Moje další dvě tu nejsou, protože syn má leukémii.
- Ale ne. - Tak zůstal u své druhé mámy
a jeho sestra zůstala s ním.
Jo.
Zůstali tam.
Co? Snažíš se mě vyděsit?
Víte, kdo to je?
- To je Selena Gomez. - Jmenuju se Selena.
Ta, co zpívá ty písničky.
Jo.
Je to divoška.
No, úplně jako já.
Pojď ke mně, pejsku. Ne?
- Vůdce smečky. - Je skutečná?
Jo, je. Moje spolužačka.
Bydlela na stejný ulici.
Vyrostly jsme spolu.
Obejmeš mě?
Jo.
Máš radost?
Jo!
- Chtěla jsem pozdravit. - Díky.
- Ráda jsem tě viděla. - Já tebe taky.
- Jsem ráda, že už jsi v pohodě. - Jo.
Že je ti líp. Věř mi, bylo to trochu děsivý.
Znám tě od dětství, tak bylo těžký vidět tě procházet tím vším.
Jo, díky, už se cítím líp.
Máme vás rádi.
- Tak jo, měj se. - Rozlučte se a poděkujte.
Když máte psychické problémy,
je klíčové vědět, co je potřeba dělat,
a poznat, že je máte.
Za to se nestydím.
Musela jsem se znovu učit věci, co mi úplně vypadly z paměti.
A říkat si třeba: „Nejsi špatný člověk.
Nejsi odporný člověk.
Nejsi cvok. Nejsi nic z toho.
Ale musíš se s tímhle poprat.
Vím, že je to těžké, ale tak to prostě je.“
A přišla jsem na to, že vztah k bipolaritě a ke mně samé, to bude…
Je mou součástí.
Teď se s ní snažím spřátelit.
Asi jsem tím vším musela projít, abych byla, kým jsem.
A musím tomu čelit dál.
Ale jsem vážně šťastná.
Jsem klidná.
Jsem rozčilená.
Jsem smutná.
Věřím si.
Jsem plná pochybností.
Jsem dílo v procesu tvoření.
Nemusím být víc.
Jsem Selena.
V roce 2020 Selena Gomez založila fond Rare Impact
s cílem vybrat 100 milionů dolarů
na bezplatné materiály pro mládež o psychickém zdraví.
V květnu 2022 Selena a fond Rare Impact
uspořádali spolu s Bílým domem první fórum mládeže o psychickém zdraví.
Selena s prezidentem probírala začlenění
vzdělávání o psychickém zdraví do školních osnov.
Pokud se nacházíte v USA a potřebujete pomoc,
volejte nebo pište na číslo 988
a budete spojeni se školenými poradci.
Pokud se nenacházíte v USA,
na stránce apple.com/heretohelp najdete seznam asistenčních linek.
- Díky za pozvání. - Jasně.
Chtěla jsem lidem ukázat, že v rámci toho procesu
jsem vám v podstatě předala svoje srdce
a čekala, jak moje slova použijete a přeměníte v nahrávku.
Nikdy jsem to nedělala. Vy jo?
- Ne, já… Jo. - Deníky a tak?
- Ne, to je fakt intimní. - Jo.
Jsem rád, že jsme to nepokazili.
Ne, to vůbec ne.
Překlad titulků: Růžena Svobodová