- 2019 פריז -
איך את מרגישה?
עייפה מאוד.
את רוצה לקחת את תרופות הבוקר שלך?
אני יודעת את התשובה, אבל… כדאי לך.
בוקר טוב, סלינה.
אני רוצה להבטיח משהו.
אגלה לכם רק את הסודות הכי אפלים שלי.
תשעה עשרה בדצמבר.
אני חייבת להפסיק לחיות כך.
למה התרחקתי כל כך מהאור?
בכל דבר שרציתי זכיתי ועשיתי הכול.
אבל זה הרג אותי.
כי תמיד יש את סלינה.
סלינה!
- אולם ספורט סאות' -
סלינה גומז, הסינגל "טוב בשבילך",
זכה להצלחה מסחרית וגם בקרב המבקרים.
כונתה לא מזמן מלכת הרשתות החברתיות.
שלום, הווארד.
סלינה גומז וג'סטין ביבר
נפרדו סוף כל סוף. -שוב?
באמת? אני לא מרגישה כמו כוכבת רוק.
והאלבום הזה, "ריבייבל"…
אנשים אומרים שהוא יגיע למקום הראשון,
וסיבוב ההופעות מתחיל בקרוב, נכון? במאי?
אהיה בסיבוב הופעות במאי.
אני נמצאת בל"א ספורטס ארינה.
יש לנו יומיים עד שאצא וסיבוב ההופעות יתחיל.
צוות השיער והאיפור שלי נמצא איתי, אז אנחנו בודקים דברים חדשים בכל יום.
אנחנו עורכים ניסויים ומחליטים מה…
מה נעשה במופע. הזהות של המופע.
זה מוצא חן בעינינו?
כי רואים את הלבן דרך הראי.
אני חושבת שאלה הנצנצים.
תני לי… אוציא קצת מהאמצע. כן.
יש אפילו דברים קטנים לנרתיק.
בסדר. כן. -אולי הדברים השטוחים האלה.
אני לא יודעת. זה פשוט מוזר.
אם הייתי בחור, הייתי יכולה ללבוש ג'ינס ורק להחליף חולצה
ולחבוש כובע…
וזה לא היה מפריע לאף אחד.
השדיים נראים לי טוב דווקא.
אני לא יודעת. -את אוהבת את זה?
אני צריכה קצת שדיים. -רשמי מאוד, "שדיים".
הנרתיק שלי…
לא נכון. -בכל תלבושת…
זה לא… -זה…
אני צוחקת על עצמי. -תסתכלי מכאן.
זה לא אתם, זה הנרתיק שלי. -זה ממש הנרתיק שלי.
אני רוצה שיהיה לי הגוף הנכון כדי ללבוש את זה בגאווה, אבל גם את הטוסיק שאין לי.
הגוף שלי צעיר מאוד. -כן.
אני לא רוצה להיות, "רגע".
אני רוצה להיראות כמו אישה ולא כמו ילד בן 12.
"לא הייתי רוצה להיות מישהי אחרת
כן
עוררת בי חוסר ביטחון…"
- חזרה אחרונה לפני סיבוב ההופעות -
"אמרת לי שאני לא טובה מספיק
אבל איזו זכות יש לך לשפוט כשאתה יהלום לא מלוטש?
אני בטוחה שיש דברים שהיית רוצה לשנות בעצמך
אבל בכל הנוגע לי, לא הייתי רוצה להיות מישהי אחרת
אני לא מלכת יופי, אני רק אני היפה
ויש לך זכות מלאה לחיים יפים
קדימה מי אומר?
מי אומר שאת לא מושלמת? מי אומר שאת לא שווה את זה?
מי אומר שאת היחידה שכואב לה?
תאמינו לי, זה מחיר היופי
מי אומר שאת לא יפה?
מי אומר שאת לא יפהפייה?
מי אומר?"
השמלה הזו ארוכה מדי
ואני שונאת שהיא נפתחת
זה פשוט גרוע.
מה קרה? -הכול. זה נראה נורא.
וזה פשוט…
אין לי מושג מה אני עושה בכלל.
באיזה חלק הרגשת את זה? -מההתחלה.
אז יש לי את הקול הזה בראש שאומר שפספסתי את זה.
זה היה גרוע. זה היה גרוע.
את רואה את עצמך על המסך.
וואו, זה נראה די מחורבן.
ואז אני יושבת שם ומועדת על הבגדים
וזה פשוט…
שואב ממני את החיים… -כן.
ואני לא רוצה להופיע.
הלחץ פשוט מציף אותי כי אני רוצה לעשות כמיטב יכולתי
ואני… אני לא…
אני לא יודעת מה ג'ון חושב.
אני רוצה לדבר עם ג'ון כי… אני לא רוצה לאכזב את ג'ון.
אני לא רוצה שהוא יחשוב שהוא החתים איזו ילדת דיסני…
ג'ון עמד שם
וחייך מאוזן לאוזן. -ג'ון היה נרגש.
זה בראש שלך.
גם זה מבאס בגלל כל עניין השיר.
הוא התקשר אליי הבוקר כדי לדבר על השיר עם ג'סטין
וחשבתי… -עניין הדי-ג'יי?
"מתי אהיה טובה מספיק בעצמי?"
אל תחשבי על זה. -מתי אהיה…
מתי אהיה טובה בזכות עצמי
ולא אצטרך להיות קשורה למישהו?
זה כל כך… -את כבר טובה מספיק.
היי, ג'ון.
אני מצטערת מאוד. -למה את מצטערת?
אני פשוט לא רוצה שתתחרט שהחתמת אותי…
מה? -שתרגיש שאתה צריך משהו…
- ג'ון, יו"ר אינטרסקופ גפן איי-אנד-אם רקורדס -
היית מדהימה. -שנינו עמדנו לידך.
התלבושות נראו רע. הכול נראה נורא.
היית מדהימה. בעיניי זה היה אדיר.
אפשר לקבל חיבוק? אתן לך חיבוק.
היית מדהימה בעיניי. זה היה מעולה.
באמת. -"אני והחברות שלי" היה מטורף. כאילו…
בדיוק, ג'ון עמד שם והיה…
רקדתי ונהניתי. זה היה אדיר.
אתה מרגיש שזה צעיר?
אני לא מרגיש שזה צעיר. -לא.
אין דבר שאני רוצה יותר להותיר מאחור
וזה חוזר.
כרגע את האויב הכי נורא של עצמך.
כשאת חופרת לעצמך בראש, אל תיתני לזה להפיל אותך.
תלבושות אפשר לשנות. -כן.
תאורה אפשר לשנות, תפאורה אפשר לשנות.
אם את רוצה להיפטר מהבמה, את יכולה להופיע על הרצפה.
לא משנה מה אחרים אוהבים או לא, את צריכה לאהוב את זה.
את צריכה להרגיש טוב עם זה. זה המופע שלך.
אל תרדי על עצמך. זה יהיה מעולה.
ג'ון, תודה. -טוב לראות אותך.
אני מצטערת. תודה. -נתראה בקרוב.
תודה. לא. זה באמת מעולה.
תודה.
אני מצטערת.
זה פשוט יותר מדי.
הם באים.
- מנדליי ביי מועדון לייט, יום שישי, 6 במאי -
- סלינה גומז עורכת מסיבה רשמית -
- ערב בכורה -
- התקומה שלי סלינה גומז, סיבוב ההופעות ריבייבל 2016 -
תרזה? -כן, אחותי.
הבאת את מכונת לחץ הדם שלי? -כן, היא כאן.
זה לזאבת שלך, נכון?
כן.
ללחוץ עכשיו? זה פשוט יתחיל?
זה טוב, נכון? -מושלם.
איך את יודעת?
אז 109 על 78 זה טוב מאוד.
הממוצע, מה שיהיה לך כנראה, זה 120 על 78.
אבל כשלחץ הדם שלי גבוה
הוא מגיע לרוב ל-150 או 145 והמספר התחתון הוא 100.
זה אומר שאני עלולה לחטוף שבץ.
הבנתי.
אז כל עוד זה מתחת ל-120… -זה צריך להישאר כאן בסיבוב ההופעות?
כאילו, ב…
כלומר, אולי באוטובוס. -בסדר.
זה צריך להיות בכל מקום שאנחנו בו ליתר ביטחון.
יש לנו מתנה קטנה בשבילך ואז נעזוב אותך במנוחה.
את יכולה להתחיל בזה?
זה מזאק וממני.
- אלין וזאק האמרגנים של סלינה -
זה משהו שאספנו בשבילך לסיבוב ההופעות.
מה זה?
יש מילת קמע מזל לכל ערב
ותוכלי לחשוב על זה
תניחי את זה על שולחן האיפור שלך.
בשבילך, ולכל הופעה יש מילה אחרת.
זה יפה מאוד מצדכם. -אלוהים אדירים.
אז תראי את זה. -זה מתוק מאוד.
זה גרם לנו לבכות.
בכל יום תבחרי מילה.
זה יפהפה. -נכון שזה מגניב?
תודה רבה. -אנחנו אוהבים אותך מאוד.
אז השאלה שלי היא,
האם את מרגישה שיש לך מפגשים רבים מדי עם מעריצים?
קבעו כשעה וחצי.
אני לא חושבת שזה ייקח זמן רב מדי.
מה דעתך? -לפעמים הם מנצלים את זה.
היום יום ההולדת שלי. -באמת? יום הולדת שמח.
תודה. -בת כמה את?
אני בת 13. -בחיי.
אני חוגגת את יום ההולדת שלך בכל שנה מגיל שלוש.
את יום ההולדת שלי? -יש לי…
מסיבות, עוגות, רשימות השמעה, הכול.
את מתוקה מאוד. תודה. -אפשר לקבל תמונה?
בבקשה. -זה מרגש.
שלוש, שתיים… -כן, בואו נעשה את זה.
את יפה מאוד. -היי, אל תבכי.
צילמתי.
ואת יכולה לרשום, "חמודה מספר אחת"?
בסדר.
כן, יש לי כל מיני בחורות.
אני… -אני יכולה להיות מספר אחת?
כן. -כן, מעולה.
הם שמעו דברים שלא מתאימים לגיל שלהם.
"הללויה, הללו…"
תודה רבה לכולכם על העבודה הקשה שלכם.
זה משמח אותי ביותר.
זה סיבוב ההופעות הכי חשוב שלי,
זו הסיבה שהייתי נרגשת כל כך בכל יום, רק שתדעו.
אני מקווה שנעלה על הבמה, שנהווה השראה לאנשים ושניהנה.
ויבורכו הרגליים שלנו, הידיים שלנו, כלי הנגינה שלנו, הכול.
התאורה, באז, מליסה, כולם.
אני אוהבת אתכם, בשם ישו, אמן. -אמן!
"הו, החום הוא מכנה משותף
לא משנה מה העבר שלך
תהיה חופשי איתי
וכולם רוצים שייגעו בהם, כולם רוצים לקבל קצת
אבל אל תנגן שיר על אהבה
כשאני מזיזה את הגוף שלי
אני לא צריכה לדבר על זה
תן לכימיקלים לעשות את שלהם
עד שהאנרגיה נעשית מוגזמת
הו
כן, כל מה שאני צריכה
זה הקצב
אני והקצב
הו, אין שום דבר בינינו
כן, הקצב
אני והקצב
מי אמר, מי אמר?
תגידו לי מי אמר את זה
כן, מי אמר?
מי אומר? מי אומר שאת לא מושלמת?
מי אמר שאת לא שווה?
מי אומר שרק לך כואב?
תאמינו לי, זה מחיר היופי
מי אומר שאת לא יפה?
מי אומר שאת לא יפהפייה?
מי אומר?"
פאק.
היי, סלינה!
אנחנו ליד הביג בן. מה קורה?
אני והחברות שלי, אני והחברות שלי
אני ו… אני ו… אני והחברות שלי
היו שמועות שיש לה בעיית סמים…
סלינה חוגגת יותר מדי. היא משתוללת.
קדימה!
אני עולה על הבמה עוד מעט.
אחלו לי בהצלחה.
"אתה לא יודע לאהוב אותי כשאתה פיכח
כשהבקבוק נגמר אתה מפיל אותי…"
סלינה, אני אוהב אותך.
ג'סטין ביבר אילץ אותך ללכת לגמילה?
לג'סטין יש חברה חדשה.
את מקנאה, סלינה?
"נמאס לי מאותה אהבה ישנה…"
סלינה, חזרת לשתות?
סלינה, איפה האלכוהול? -חזרת לשתות?
תשירו!
"נמאס לי מאותה אהבה ישנה
החרא הזה קורע אותי…"
הרגשתי שאני מתה. -כן.
מה אני מפספסת? מה אני צריכה?
כולם עמדו על הרגליים…
יש כאן יותר מדי אנשים. אני מצטערת. יותר מדי אנשים.
תפסיקי לנתח דברים. -לא.
תהיי מרוצה. -אני מרוצה.
אני שונאת את זה.
קשה להיות בחורה, לעזאזל,
אני כבר משוגעת.
ויש עוד משהו שמעצבן אותי.
אני מחליפה בגדים מהר,
ואז שרוול אחד נקרע ואז השני נקרע,
ואז כל החלק התחתון שלי נקרע.
"הו, אותה…"
מה את מרגישה בנוגע לג'סטין?
את מדוכאת?
את עייפה? -היא תמיד עייפה.
לפעמים אני מתעוררת ואני לא מרגישה שאני מסוגלת…
- אחרי 55 הופעות סיבוב ההופעות ריבייבל בוטל -
סלינה יצאה להפסקה,
היא מתמודדת עם חרדה, עם התקפי פניקה ועם דיכאון.
יש שמועות שהייתה לה בעיית סמים.
היא נתנה לחיים המהירים של ידוענות וחגיגות
לפגוע בה ובקריירה שלה.
בשלב מסוים היא אמרה, "אני לא רוצה להיות בחיים כרגע.
אני לא רוצה לחיות".
- תרזה עוזרת לשעבר -
ואמרתי, "רגע, מה?"
וזה היה מסוג הרגעים
שבו הבטתי בעיניה ולא ראיתי שם דבר.
אפלה מוחלטת. זה היה מפחיד מאוד.
חשבתי, "בסדר, תשכחו מזה.
זה צריך להסתיים, אנחנו צריכים ללכת הביתה".
נאלצנו לערוך איתה שיחה רצינית מאוד, כאילו…
- ראקל חברה של סלינה -
"מה קורה?"
התשובה שלה הייתה, "אני לא יודעת. אני לא יכולה להסביר את זה.
הלוואי שהייתן יכולות להרגיש את התחושה שבתוך הראש שלי".
אני זוכרת שהיה בלגן מוחלט ושהיא שמעה כל מיני קולות.
הם נעשו חזקים יותר ויותר.
זה הפעיל התמוטטות פסיכוטית כלשהי.
סלינה גומז נמצאת במצב חמור כבר כמה שבועות.
בשנה שעברה היא נלחמה בזאבת והשתלת כליה הצילה את חייה.
כתוצאה מכך,
ספירת כדוריות הדם הלבנות שלה בשבוע האחרון של ספטמבר הייתה נמוכה מאוד.
זה מצב רפואי שהפך להתמוטטות נפשית.
היא ניסתה לתלוש את העירויים שלה.
המצב היה חמור עד כדי כך שנאלצו לקחת אותה לבית חולים פסיכיאטרי.
שמענו על ההתמוטטות הנפשית שלה מאתר טי-אם-זי.
הם התקשרו אליי ורצו לדעת…
- מנדי אימא של סלינה -
למה הבת שלי בבית החולים עם התמוטטות עצבים.
היא לא רצתה לדבר איתי
וחששתי שהיא תמות.
מי שהיה רואה את מה שאני ראיתי
ואת המצב שהיא הייתה בו במוסד לחולי נפש,
לא היה מזהה אותה בכלל.
והייתי הרוסה
כי פסיכוזה עלולה להימשך ימים, שבועות או חודשים,
או שנים או כל החיים.
את נאחזת בכל הכוח ומנסה לעזור להם בטיפול,
וזה הדבר הכי קשה בעולם,
פשוט ללכת לישון ולקוות שהם יתעוררו ביום שלמחרת.
המחשבות שלי מרבות להשתלט על הראש שלי.
כואב לי כשאני חושבת על העבר שלי.
אני רוצה לדעת איך לנשום שוב.
האם אני אוהבת את עצמי?
איך אלמד לנשום את הנשימות של עצמי?
זה נס שהיא יצאה מזה…
אך תמיד קיים החשש שזה יקרה שוב,
וזה כאב לנו מאוד.
- ברוכה הבאה לבית ולמיטה שלך באהבה ס' וגרייסי -
גיליתי שהאבחנה שלי היא הפרעה דו-קוטבית.
למען האמת,
לא רציתי ללכת למוסד לחולי נפש.
לא רציתי,
אבל לא רציתי להוסיף להיות לכודה בתוך עצמי, בתוך הראש שלי.
חשבתי שהחיים שלי תמו. חשבתי, "כך זה יהיה לנצח".
זו הסיבה שאני אומרת לאנשים שיש לי חברים ובני משפחה נפלאים,
בעיקר אימא שלי והאב החורג שלי בריאן.
כי אסור היה לי לדבר אליהם כמו שדיברתי
ואסור היה לי לנהוג בהם כמו שנהגתי בהם לפעמים.
אבל הם יודעים שזו לא הייתי אני,
אז כשהתעוררתי ביום שלמחרת, הם…
הם סיפרו לי מה קרה, אבל הם הסבירו לי,
הם אמרו, "תשמעי, אנחנו יודעים שזו לא את שדיברה,
אנחנו מודאגים מאוד ו… רק דעי שאנחנו אוהבים אותך.
אנחנו לא רואים שום הבדל בין אמש לעכשיו."
אבל אם אני מדברת איתם על זה
אני חוזרת על זה שוב ושוב.
אני פשוט אומרת, "אני מצטערת מאוד".
כי אני זוכרת דברים מסוימים שעשיתי
והייתי מרושעת מאוד.
אז עד היום אני מודה להם ומתנצלת
בכל דבר שאני עושה
והם תמיד אומרים, "ברגע שגילינו הכול,
זה הגיוני לגמרי, סלינה.
את במצב הכי טוב שהיית בו,
ואנחנו מאושרים שאנחנו רואים את זה. לא היינו מוותרים עלייך לעולם".
והם באמת לא ויתרו כשהיו מקרים רבים… שעדיף היה שיוותרו.
אני במצב טוב יותר, אבל…
אני לא יודעת.
לפעמים אני לא יכולה להסביר את זה.
לא.
איבדתי את זה לגמרי.
כשיצאתי,
לא ידעתי איך אתמודד עם האבחון שלי.
מה אם זה יקרה שוב?
מה אם בפעם הבאה לא אחזור?
הייתי צריכה להמשיך ללמוד על זה.
הייתי צריכה לעבור יום אחר יום.
כשהייתי ילדה פחדתי מסופות רעמים.
גדלתי בטקסס
ופחדתי מאוד שכשיש ברקים ורעמים זה אומר שיש טורנדו בדרך.
אבל אימא שלי נתנה לי ספרים לילדים
שמסבירים על סערות, על ברקים ועל רעמים.
בעיקרון היה כתוב שם, "ככל שתלמדו על זה יותר,
תפחדו מזה פחות".
וזה עזר מאוד.
אני אוהבת אותך.
אימא שלי לימדה אותי תמיד לא לפחד מהחיים.
יש לה אופי חזק מאוד. -האף שלך? נתקלת בדלת?
היא הייתה צעירה מאוד, עוד בלימודים,
היא ניסתה כל עבודה אפשרית.
ילדונת.
היא אמרה, "זה מה שעובר עלינו, אבל לא אפסיק.
לא אכנע. אני אשפר את החיים שלנו".
הנה מודעה. "עבודה מהבית, 145 דולר ליום,
ניהול דואר לחברה מקומית באזור."
כן, אני יכולה לעשות את זה.
אימא שלי
ילדה אותי כשהייתה בתיכון.
אבא?
ההורים שלי נפרדו כשהייתי בת חמש.
סבא וסבתא שלי טיפלו בי כשאימא שלי עבדה.
השיר ששרת על סבא.
היי, אבא.
קשה לי לתאר לעצמי את הלחץ שאבא שלי היה נתון בו.
אני רואה.
הוא היה מלא בחרטות.
והוא נהג להגיד, "אני מצטער, בתי, אני פשוט…
לא יודע איך לדבר איתך".
אבל הוא גרם לי להרגיש
שאני הילדה הכי יפה.
שאני יכולה לעשות הכול ואף אחד לא ראוי ו…
אז אני מתגעגעת אליו מאוד.
אבל הוא יודע את זה, אז…
צלמי אותה ואז צלמי אותנו, בסדר?
בואי הנה. -רגע, אני באה.
אני אצלם.
חברות לנצח.
זה כל מה שיש לכן להגיד?
בסדר.
פריסילה היא בת הדוד שלי,
היא האדם הכי קרוב אליי בעולם מלבד אימא שלי.
עשינו הכול יחד.
עד היום היא החיים שלי, היא הדם שלי.
באמת לא עשינו את זה. לא חזרנו לזה לעולם.
- גרנד פריירי -
לאן אנחנו נוסעות? -פשוט לא…
לצ'יקן אקספרס, לשתות תה מתוק. -בסדר.
אם את אוהבת לחמניות, יש לחמניות.
לא, אנחנו… רק רציתי תה מתוק.
רגע, ניקח שלוש כוסות. -שלוש כוסות גדולות של תה מתוק
עם תוספת קרח באחת מהן. -בבקשה, אדוני.
אין בעיה.
את לא יכולה להיכנס לדברים שלי כך. -אבל לא אמרת "בבקשה".
הייתי בדרך לזה.
בכל פעם שחזרתי הביתה,
תמיד הלכתי למקומות שאני זוכרת.
זה מכיוון שאני לא רוצה לאבד את החלק הזה שבי.
את מגיעה לשם בכלל?
ביפ!
היי…
אני צריכה לראות רישיון נהיגה אם את רוצה להיכנס לבניין, בבקשה.
רישיון נהיגה? -כן.
בסדר. -הנה, קחי אחד.
של כל מי שנמצא שם.
אין לי.
בסדר, לא משנה. למדתי כאן כשהייתי צעירה יותר.
שמי סלינה, לא התכוונתי להפריע, אבל תודה.
אין בעד מה. -ביי.
בסדר, ביי.
באמת.
את…
למי יש רישיון נהיגה?
לכולם. -לנו יש.
פשוט למדתי כאן… -למדנו כאן.
ורציתי לראות… -אין בעיה.
את מלמדת כאן?
אני הרשמת. -אני מבינה.
כן, אני עובדת במשרד.
היי.
תירגעו, בבקשה.
אתן עוזרות במשרד? בנות כמה אתן?
בנות 13.
זה נחמד, אתן יודעות שלמדתי כאן?
כן. -באמת?
בסדר. אז הייתי דלוקה רק על דילן אלברדו.
סמי ביסודי.
כן, ביסודי סמי רודריגז.
ואז דילן אלברדו, קית' מופין… -קית'.
איליי מתישהו.
לאו דווקא, באמת?
כן. -בסדר.
ואז מתיו מדני ג'ונס.
זהו.
אף אחד מהם לא היה מעוניין בי.
אבל שוב, כמו שאמרתי, הם מתחרטים על זה. -כן, אני רק אומרת.
אפשר להגיד שהיא הייתה מנודה בילדותה.
בבית הספר היא לא דיברה עם אנשים רבים.
היו לה שתיים או שלוש חברות,
אבל לא היו לה הרבה חברים, אם את מבינים מה אני אומרת.
אז נהגתי ללכת לשם ולקחת אוכל
ואז לשבת כאן, בשולחן ארוך.
אבל לרוב לבד. -לא…
היי, שמי סלינה. -ראיתי אותך קודם.
לא משנה מה אתם חושבים שאתם לא יכולים לעשות,
רק דעו שאף אחד מלבדכם לא יכול להגיד לכם "לא".
אתם צריכים להמשיך לעשות מה שאתם רוצים.
זה מעורר השראה. -אז…
כן? -יופי. יופי.
אז תנו בראש או… סליחה.
את תישארי אחרי הלימודים.
שלום, תלמידי חטיבת הביניים דני ג'ונס.
כאן סלינה גומז.
תודה שנתתם לי להפריע לשיעורים שלך.
ורק תזכורת, המורים שלכם לא נוראים כל כך.
אתם רק צריכים להשקיע.
את חייבת לחבק אותו. הוא יבכה.
אפשר לקבל חתימה? -הוא מעריץ שרוף.
אלוהים אדירים!
אין בעד מה.
גם אני יכול לקבל חיבוק? -גם אני יכולה לקבל חיבוק?
כאן… -אני לא יודעת.
גדלתי.
זה הבית שלי.
באמת? -כן.
טביעות הידיים שלך בטח עוד שם.
המקום הזה…
השכנים היו מסכנים כי מישהו נהג לבצע כאן עסקאות סמים,
ונהגנו להביט מהחלון כי אסור היה לנו לצאת.
ריחמתי מאוד על השכנים… -כן.
כי הוא נהג להגיע במכונית הישנה שלו
והיה תא מטען ו…
זו אותה הדלת.
היי.
-היי, שמי סלינה.
מה שלומך? -מה שלומך?
טוב, תיכנסי. -זה בסדר?
ודאי. -בסדר.
בחיי.
בסדר, כאן נהגתי ל…
לנקות דגים. ממש כאן. -לנקות דגים.
כן.
סלינה, מה הוא עושה?
הוא מוציא לו את הדם.
אז זה חדר השינה שלי. -הוא מבולגן קצת.
אני יכולה לבדוק אם הציורים שלי בארון הזה עוד נמצאים כאן?
מחקו את זה.
זה נעלם? -כן.
היו לי… הייתי דלוקה על קול ועל דילן ספראוס,
אז נהגתי להיכנס לארון שלי ולכתוב דברים.
לא. -תודה.
כתוב משהו בארון הזה. -באמת?
נראה שהיית מאוהבת בקול באמת.
אלוהים אדירים. תפסיק.
אני מצטערת, קול, אם תראה את זה אי פעם.
- קול ספראוס סלינה אוהבת את קול -
נהגתי לעמוד כאן…
כריסטיאנה. -כן?
המקום הזה… סבתא שלי תראה לך את התמונה.
היא צילמה, הבטתי בעצמי בראי.
זה היה כשגיליתי שהתקבלתי ל"ברני".
אלוהים אדירים. -דיברת בטלפון.
ויש תמונה שלי כאן.
הכול נראה נפלא, ברני.
היא תבוא…
הייתי בת שבע כשהתקבלתי לעבודה הראשונה שלי.
הייתי גאה כי זכיתי להימלט מחיי ולהיות בארץ של ברני
ופשוט לשחק ולשיר.
אני לא יודעת, פשוט התאהבתי במילוט הזה.
ומאז לא הפסקתי. פשוט המשכתי.
ואז בגיל 11 כשעברתי ללוס אנג'לס,
רק רציתי לעבוד. אהבתי מאוד את העבודה שלי.
אבל בסופו של דבר, אחרי שעשיתי את זה במשך זמן רב כל כך,
התחלתי להרגיש יהירה.
זה גרם לי להרגיש בודדה משום מה.
ואז כשיצאתי לסיבובי הופעות, זה רק החמיר.
אחרי שהשתחררתי ממרכז הטיפול האחרון,
ידעתי שהדבר שמשמח אותי הוא חיבור.
זו ג'ויס.
פריסילה, אנחנו בטוחות?
כן. את רוצה שאשאל את סבתא שלי?
היה לה בית בובות יפהפה שרציתי מאוד.
זו הסיבה ששמת קקי במרפסת שלה?
תפסיקי. צ'רלי עשה את זה.
תמיד הטרידו אותה.
היי.
היי, אני סלינה. -כן?
נהגתי לבוא לאן כשג'ויס… ג'ויס גרה כאן.
סלינה גומז? -כן.
כן.
היא כאן?
כן, היא… תיכנסי.
אתה בטוח? -כן.
בסדר.
יש לכם עדיין את…
את בית הבובות? -אל תכניסי אף אחד.
מה שלומך?
אלוהים אדירים. היי, אל תזוזי. -תודה.
אני חייבת לזוז. -הנה בית הבובות, סלינה.
היי, זה… זה בית הבובות. לא, אל תקומי.
אני לא יכולה לקום, מותק.
זה בסדר. -מה דעתך על הקרחת שלי?
כן, את נראית מעולה.
התגברתי על זה, אבל שברתי את הקרסול פעמיים השנה.
אני לא יכולה לקום. -כן, מה קורה?
לא הרבה.
אני מצטערת.
שברתי את הבוהן.
אז מה מצב הבריאותי שלך?
מצבי הבריאותי טוב. הזאבת שלי בנסיגה.
טוב. -אני מרוצה מזה מאוד.
השתילו לי כליה לפני שנתיים,
ועד כה הכול בסדר.
טוב. -כן.
אני לוקחת תרופות בכל יום. -זאבת גורמת לטרשת נפוצה.
באמת? לא ידעתי.
הרבה מהתסמינים דומים. מחלות אוטואימוניות.
כן? -מה את זוכרת לגביי?
אני זוכרת… אני זוכרת שכשבאנו,
צ'רלי ואני היינו עושים לך צרות.
בסדר. היא מעידה על עצמה.
כן. ואני מתנצלת…
את לא זוכרת משהו נוסף?
לא, אני זוכרת. נהגת לתת לנו לבוא
ואכלנו עוגיות ואני ישבתי שם ו…
חיכיתי שתזכירי את העוגיות שלי.
אני זוכרת. נהגנו לשחק בזה. -אשת העוגיות.
אני חושבת שזה היה שם. -נכון.
נכון.
אלוהים אדירים. אהבתי את זה מאוד, ג'ויס.
היה טוב לראות אותך. -אני מאושרת שאת…
פעם שאלתי את דבי אם תבואי לבקר אותי.
ואני שמחה שבאתי. -באת.
לא הייתי צריכה לבקש. -לא.
גם את חולה.
זה בסדר. עוברים את זה.
תודה רבה. -שיהיה לך יום טוב.
אתפלל למענך. -בסדר, תודה.
ביי, ג'ויס.
ביי, סלינה. -ביי, תודה רבה.
תודה. -היה טוב לראות אותך.
תודה, חברים.
בסדר.
כשחליתי בזאבת זה היה מפחיד מאוד.
ואז התגברתי על זה ואמרתי,
"אני יכולה לבקר את האנשים האלה כי הייתי חולה כמוהם".
היי, בייבי.
ואז עברתי השתלה ועבדנו הרבה.
ואז החלו הבעיות הנפשיות
ואמרתי לעצמי את אותו הדבר, "עכשיו אני מבינה את האנשים האלה".
אני חושבת שיש סיבה לכל דבר. -בסדר, ביי.
פשוט תהיי מי שאת, סלינה.
פשוט תפסיקי לנסות.
לאף אחד לא אכפת מה את עושה.
העיקר הוא מי שאני. השלמה עם המצב שלי.
אני אסירת תודה על המשפחה שלי.
אני אסירת תודה על החברים שלי.
אני אסירת תודה שאני בחיים.
רק אוסיף עוד שלושה משפטים שכתבתי.
"אני חושבת שאנחנו משתפרים כשאנחנו אומרים את האמת,
אז אני אומרת את האמת שלי שוב…" -כן.
"סבלתי נפשית ורגשית
ולא יכולתי להישאר מאופסת.
הרגשתי שכל הכאבים, החרדות והפחדים שלי הציפו אותי בבת אחת,
וזה היה אחד הרגעים המפחידים בחיי.
באותו היום גיליתי שאני דו-קוטבית."
אף אחד לא חושב שאת צריכה להגיד שאת דו-קוטבית.
את בת 27
ויש לך עוד חיים שלמים להסביר את זה לעולם,
אלא אם כן את נחושה שזה הרגע שאת רוצה לחשוף את זה.
בסדר. -אף אחד לא מתנגד לזה,
העניין הוא שזה הופך להיות הנרטיב.
ואני בטוחה שזה אומר… מה?
אנשים מסוימים, במאים או משהו, לא ירצו לעבוד איתי?
אבל למה שארצה לעבוד איתם?
נכון, אם את חושבת כך. -אני חושבת שאגיד את זה.
כן. -אגיד את זה. זה בסדר.
וזהו זה. -תגידי… כן.
סלינה גומז דיברה בגילוי לב…
- בוסטון -
על קשייה הנפשיים… -הכוכבת פרסמה
את המאבק האישי שלה בדיכאון ובחרדה,
ובמסע שלטענתה הותיר אותה…
יש לי 20 דקות?
את לחוצה? -אני לא מרגישה טוב.
זה לחץ?
אני לא מרגישה טוב, לא ישנתי בכלל.
היא רעבה? -לא נוח בכלל.
מה? -מה קרה?
או לחוצה.
זה הגיוני.
מה זה עשה?
זה גורם לי להרגיש חולה. -זה שורף.
כן.
היי, ראקל.
שלום, סלינה.
ראקל, זה חמוד מאוד. זה חלק אחד או שניים?
לא, זה מטורף…
לעונג רב לי לקבל את פניכם
לארוחת הערב השנתית של בית החולים הפסיכיאטרי מקליין.
שלום, אני שמחה מאוד שאני כאן,
וייתכן שאני נבוכה קצת, אז סליחה.
כן, התחלתי כש… התחלתי לעבוד בגיל שבע
וגיליתי מהר מאוד איך לגלם את התפקיד.
התמודדתי עם עבודה, עם לימודים ועם מערכות יחסים
מאז שאני זוכרת את עצמי.
החיים אמנם היו נפלאים, אך מתחת לכל זה היה לי קשה.
בשנה שעברה, אני… סבלתי רגשית ונפשית
ולא הצלחתי להישאר מאופסת.
ביקשתי תמיכה
והרופאים הצליחו להעניק לי אבחון ברור.
ברגע שקיבלתי את המידע הזה,
ידעתי סוף כל סוף את הסיבה שסבלתי במשך שנים רבות
מדיכאון ומחרדה.
אז התחלתי להתמודד עם זה ישירות,
כמו שאימא שלי לימדה אותי להתמודד עם פחדים ועם אתגרים בצעירותי.
אני שמחה יותר, אני בריאה יותר
ואני שולטת ברגשות ובמחשבות שלי יותר מאי פעם.
אז אני מרוצה מזה מאוד. תודה.
זו תחושה טובה להגיד את זה כי אני מתכוונת לזה.
במשך שנים רבות הרגשתי שאולי אני צריכה להגיד את זה,
אבל זו תחושה נפלאה להתכוון לזה באמת הפעם.
יש לי קשיים לפעמים עם המחשבות והרגשות שלי,
אבל זה לא אומר שאני פגומה.
זה לא אומר שאני חלשה.
זה לא אומר שאני פחותת ערך.
זה אומר שאני אנושית.
אלה היו החיים שלי והעובדה שאת מפרסמת את זה…
אם לא היה מישהו שמסוגל להפיץ את הנושא,
לא היה מתרחש שינוי.
מעומק לבי, האומץ שלך מדהים
ואני חושבת שאת מצילה חיים. אני יודעת שאת מצילה חיים.
תודה רבה על העבודה שלך. -אני רק מקווה שאני חלק…
אני רק מקווה שאני חלק מהשיחה.
בהחלט, תודה. זה כבוד גדול.
אתם אלה שמצילים חיים, אבל עד כמה שאני יכולה להשתמש במה שאני עושה,
אני שמחה מאוד שאני כאן. -תודה.
עצם העובדה שאת מפרסמת את חוויות הבריאות הנפשית שלך,
את הדיכאון ואת החרדה… -כן.
אני ניסיתי… לפני כמעט שלוש שנים, באוקטובר.
ואני זוכרת… תודה.
הכנות באותו הערב עזרה.
שלחתי הודעות לג'וליה מייקלס ולג'סטין טריינטר,
ואמרתי, "אני חושבת שאני מוכנה להגיד שאני עצובה".
כתבנו את השיר ב-45 דקות. מעולם לא כתבתי שיר מהר כל כך.
הוא לא עוסק רק באהבה אבודה, אלא גם בלמידה שלי לבחור בעצמי.
לבחור בחיים.
אבל קיוויתי גם שאנשים ימצאו בו חסד ושלווה.
"הבטחת לי עולם ומלואו והאמנתי לך
נתתי לך עדיפות ואתה אהבת את זה…"
אבא. -"הצת את היערות שלי
ונתת להם להישרף, זייפת בפזמון שלי
כי הוא לא היה שלך
ראיתי את הסימנים והתעלמתי מהם…"
השיר עוסק בידיעה
שאיבדת את עצמך לגמרי…
"הצת את הייעוד שלי…"
רק כדי לגלות את עצמך מחדש.
"נהנית מהסבל כי הוא לא היה שלך…"
את עוד מאוהבת בג'סטין?
הכול היה ציבורי מאוד.
סלינה, יש לך תגובה לאירוסים של ג'סטין ביבר?
מה את הכי אוהבת בג'סטין ביבר?
אני יכולה ללכת לאכול, בבקשה? אתם יכולים לא… אני רק רוצה לאכול.
הרגשתי רדופה על ידי מערכת יחסים שנגמרה ואף אחד לא רצה להשתחרר ממנה.
אבל אז פשוט המשכתי הלאה.
והפסקתי לפחד.
תודה לכולם, ביי. -בסדר, חברים.
סיימנו לצלם. -תודה רבה.
כתוב, "התחזית היא שסלינה גומז
תגיע ל-20 הראשונים ב-100 הלוהטים בבילבורד.
זה יהפוך אותה ואת אדל לנשים היחידות בהיסטוריה
שזכו לבכורות גדולות כל כך עם בלדות." -יש.
יש. -אני עומדת לבכות.
זה אחד השירים הגדולים שלך? -כן.
זה השיר הכי גדול שלך אי פעם?
רציתי להיות הכי כנה שיכולתי
ואני חושבת שאני בת מזל מאוד שאני יכולה
לגרום לאנשים להרגיש טוב.
הרגשתי שהייתי צריכה לעבור את שברון הלב הנורא בעולם,
ואז פשוט לשכוח הכול בן רגע.
זה היה מבלבל מאוד, אבל אני חושבת שזה פשוט היה צריך לקרות.
ובשורה התחתונה, זה הדבר הכי טוב שקרה לי.
ובשורה התחתונה, ההודעות שלך…
לא שמעת אותי אומרת שזה הדבר הכי טוב שקרה לי.
אני מצטער. -פשוט התחלת לדבר.
אני לא יכולה להגיד את זה שוב. -בבקשה, עוד פעם אחת.
לא.
בסדר. מה אתה רוצה לשאול אותי?
אני פשוט… זה הדבר הכי טוב שקרה לך?
זה הדבר הכי טוב שקרה לי, כן.
אז מתי את רוצה שיצא אלבום?
בינואר. -בסדר, מגניב.
אני רק רוצה לדעת אם את צריכה לעזוב
או שיש עניינים או… -אני צריכה לנסוע לקניה וללונדון.
בסדר.
אלה יהיו שישה שבועות כיפיים.
האם את רוצה להופיע באיי-אם-איי השנה?
כן.
בסדר.
אז אם אנחנו רוצים לעשות את זה… -אני רוצה.
נתחיל לעבוד על זה מיד. -מושלם.
בסדר. -הבטן שלי.
את רעבה? -לא.
את בסדר? -כן, זה רק לחץ.
קריר כאן. את רוצה סוודר?
חם לי בטירוף. -באמת? בסדר.
אז את בחדר הנכון. -כן.
אני מרגישה שאנחנו באמזונס. -זה כמו איגלו.
זה באמת איגלו.
אתם תהרגו אותי… -בואו נתחיל מחדש.
אתם תהרגו אותי, אבל אני צריכה ללכת. -בסדר.
אני מרגישה… כן. -את בסדר? מצטערת.
אני חושב שהפגישה פשוט מלחיצה אותה.
אני חושבת.
גם אני. -בסדר.
כן.
לא הייתי על במה יותר משנתיים,
ולא הייתי בטוחה שאני מוכנה.
אבל מה הטעם בשיר אם אני מפחדת לשיר אותו?
אחרי טקס האיי-אם-איי הייתי אמורה לנסוע ישר לקניה.
במשך שנים הרופאים שלי לא הרשו לי לנסוע בגלל השתלת הכליה שלי,
אבל הייתי מוכנה סוף כל סוף.
אז ראקל ואני התכוונו לבקר תלמידות בבית ספר יסודי
ובקולג' לנשים צעירות.
שני בתי ספר שעזרתי לגייס כספים לבנייתם בקניה בעזרת קרן ווי.
ידעתי שזה לא יהיה קל,
אבל זו הייתה ההזדמנות היחידה שלי לנסוע לפני שהאלבום שלי יצא.
זהו זה. -זה נגמר?
זהו זה. עבודה טובה.
בסדר. -תשאפי עמוק ותנשפי.
היי, מותק.
עשית את זה? -כן.
עבודה טובה. -אני פשוט שוכבת.
כואב לך?
כן, אני מרגישה שהזרוע שלי חלשה.
אוי, מיילנטה.
עכשיו את יודעת מה עבר עליי. -אני יודעת, עלייך עברו דברים חמורים יותר.
התכוונתי להגיד שבעצם את לא יודעת.
אבל אני גאה בך. -תודה.
הקאמבק של סלינה גומז שכולם מצפים לו בטקס האיי-אם-איי.
זו תהיה ההופעה הראשונה שלה…
- יום לפני ההופעה -
זה יותר משנתיים,
אחרי כל הדרמה עם ביבר והפסקה קצרה מהתעשייה.
"ראיתי את הסימנים והתעלמתי מהם
משקפיים ורודים מעוותים
הצת את…"
הזיופים הם בגלל הלחץ.
אם רק תיתני לזיכרון השרירים להתרחש
ותפסיקי להפריע לעצמך, זה פשוט יצוף.
אני צריכה שתבטחי בעצמך.
סל, אנחנו נשיר שיר אחר עכשיו.
אנחנו צריכים לשיר את זה. -בסדר.
קדימה.
חזק יותר! -זה לא שיר שלי.
אני לא זוכרת אותו בכלל.
למי אכפת? פשוט תשירי מה שאת יודעת.
"אני כל הזמן נלחמת בקולות בתוך ראשי
שאומרים שאני לא טובה מספיק…"
קדימה!
"כל שקר שאומר לי
שלעולם לא אעמוד בציפיות…"
שאלוהים יעזור לי.
"הבטחת לי עולם ומלואו והאמנתי לך
נתתי לך עדיפות ואתה אהבת את זה
הצת את היערות שלי
ונתתי להם להישרף, זייפת בפזמון שלי
כי הוא לא היה שלך…"
סלינה גומז עברה התקף חרדה לפני…
רבים טענו שהיא זייפה…
גומז לא למדה לשיר
אחרי קריירה של עשר שנים והיא מקבלת מיליונים.
במשך ארבע שנים, אבל חרדה לא נעלמת סתם כך.
למעשה, היא טוענת שהזאבת שלה מגבירה את החרדה שלה.
היי, היא ערה.
היי. -היי.
איך הולך?
היי, סר ויני.
הבאתי לך מרק ואת ה…
נקניק וגבינה.
אלין שאלה אותי, כשניסע ללונדון ליחסי ציבור, אחרי קניה,
את תהיי שם שלושה ימים,
והיא שאלה אם את רוצה לנסוע לפריז ליום ואז הביתה
את תבואי איתי, ראקל? -כן.
בסדר.
כן? את לא חושבת שזה יותר מדי?
לא, אבל אני גם לא רוצה למהר מדי.
לא עשיתי יחסי ציבור כבר שנים.
זה הדבר השנוא עליי בעולם.
אבל אני מרגישה שזה יהיה מעולה,
כי את אוהבת את מה שאת מוציאה…
והחומר נאמן לך.
אני לא רוצה להמשיך לדבר על עבודה.
בסדר. -בואו נצפה בסרט.
אני צריכה הפסקה.
מהכול?
לא. יש לי הרבה עבודה.
האנטר, אתה רוצה לדבר קודם על…
אני יודע שאת לא שמה לב ליומן, אבל את נוסעת לאפריקה.
כן, אסע קודם כול לקניה
ומשם ישר ללונדון ולפריז ליחסי ציבור.
בסדר. את מרגישה מוכנה לקראת כל מה שאת צריכה לעשות
בחודש הקרוב? -כן.
אני לא מודאגת.
אז הקליפ, הקמפיין, השיר.
יש מחשבים… -לא. לחלוץ נעליים?
כן. -כן.
קדימה.
- מסאי מארה, קניה -
תודה.
ברוכות הבאות.
אנחנו אומרים תמיד שזו ברכה. -מה?
כשיורד גשם, זו ברכה.
זו ברכה? -כן.
כשיורד גשם כאן, זה נחשב ברכה.
אני מתה על זה.
קחי את זה. תלבשי את זה. את מסתדרת עם המצלמה?
זה בסדר. -זה בסדר.
שלום לכולם. -שלום.
שלום, מה שמך? -אנסיה.
אנסיה? אני סלינה, נעים מאוד. -כן.
שלום. שמי סלינה. אני כאן מטעם קרן ווי,
ואני רוצה לחלוק כבוד לרצון שלכם לזכות בהשכלה.
אז אני שמחה מאוד שאני כאן.
אז לאיזו כיתה הגעת? סיימת את כיתה י"ב?
סיימתי את כיתה ח'…
ואז בשנים שלאחר מכן נאלצתי ללמוד באתרי צילום
במשך חמש שעות ורק אז עבדתי, אז…
וואו.
זה היה מעניין.
ללמוד בבית מול מחשב. זה לא אמיתי.
וואו.
אבל זה היה אחלה בשבילי. זה עבד.
לקראת סוף השנה שעברה הייתה לנו קבוצת כישרונות,
אז שרנו את השיר שלך…
מי אומר שאת לא מושלמת?
זה השיר שלי!
זה אחד השירים האהובים עליי. -"מי אומר, מי אומר
מי אומר שאת לא מושלמת? מי אומר שאת לא שווה?
מי אומר שאת היחידה שכואב לה?"
הייתי ביישנית מאוד בבית הספר,
אז נהגתי לבלות רק עם שתי חברות.
ובת הדוד שלי הייתה קפטן נבחרת המעודדות,
אז אף אחד לא נטפל אליי בזכות בת הדוד שלי.
בת הדוד שלי שולטת.
בסדר.
אני גדלתי במשפחה של שמונה אחים, לאימא ואבא שלי יש שמונה ילדים.
אימא שלי אמרה לי שהם רוצים שאתחתן,
אבל בשלב מסוים הם אמרו,
"מכיוון שהתקבלת לבית ספר עם מלגה,
אין לך צורך בנו."
הם לא משלמים שכר לימוד.
אז הם אמרו לי שלא ישיאו אותי.
זה מעניין מאוד. -אתן מאמינות באהבה?
באהבה?
אתן מאמינות באהבה?
כי אני יודעת שאתן אוהבות זו את זו. -כן.
אהבה היא מתנה.
כן. -כן.
זה משהו שאתן מצפות לו או שאתן…
מתמקדות במה שאתן עושות… -אני…
ואז היא מגיעה, נכון? -כן.
שיהיה לי חבר או משהו כזה…
בשבילי, יהיה לי חבר כשאסיים את התיכון.
אני מתה על זה.
כי אני לא רוצה לחלק את הראש שלי.
אני רוצה להתמקד בלימודים כאן.
כשבונים בית,
אי אפשר להתחיל מהגג.
מתחילים מהבסיס.
אז עוד אין לי בסיס,
אז רק כשאסיים את כיתה י"ב,
רק אז אתחיל לחשוב על זה.
אני מתה על זה.
זה נוסח כהלכה.
שמי? סלינה. -סלינה?
כן. -סלינה.
מה שמך? -דיאנה.
דיאנה?
מקסים.
ראקל.
כן, היא אמרה, "יש לי בן". -באמת? הבן שלך? בסדר.
את חושבת שאמצא חן בעיניו?
בן כמה הוא?
הוא בן 20 או 21. -בסדר.
זה מתאים. -זה עדיף,
אולי יותר לסלינה. שתינו בנות 27. סלינה אוהבת בחורים צעירים. כן.
אלוהים אדירים. מה? ראקל!
אהבתי בעבר.
אני חוששת קצת שהזאבת שלי חוזרת.
את יכולה לפתוח את זה, בבקשה?
הידיים שלי עדיין דפוקות.
רועדות?
לא, הן… כואבות לי.
אז הן כואבות כשאני עושה את זה. -למה?
אני לא יודעת. הלכתי לרופא והוא אמר שאין נפיחות.
הוא אמר שהדרך היחידה לגלות היא…
תודה.
לעשות סי-טי או משהו? אם-אר-איי. -כן.
אני חושבת שייתכן שאצטרך לחזור.
- קולג' ווי -
שמי בטי צ'פ, ואני סטודנט ללימודי אחיות כאן.
כשבודקים לחץ דם, מה הממוצע…
כאחות, את נמצאת עם אנשים
כשהם מרגישים נורא, את תומכת בהם.
הרגשתי שזה הדבר הכי טוב שאפשר לעשות בחיים.
אבא שלי היה המודל לחיקוי שלי.
הוא לימד אותי
שבחיים האלה צריך להפגין אמפתיה לאנשים,
צריך לתת לאנשים יותר משמקבלים.
כן.
אני מאמינה באלוהים.
אני נוהגת להגיד לעצמי שלא משנה מה חושבים עליי,
מה שאלוהים תכנן בשבילי בחיים,
זה מה שאשיג בחיים. כן.
זה מדהים. -כן.
גם אני מאמינה באלוהים. -וואו.
נולדתי במשפחה ממעמד הביניים,
אבל לצערי, כשהייתי בכיתה י'
אבא שלי נהרג בתאונת דרכים.
אימא שלי לא הצליחה לגייס שכר לימוד כדי שאוכל להגיע לקמפוס.
אז נאלצתי להישאר בבית שש שנים.
להביא עץ לשרפה, לאסוף מים ולעשות מטלות בבית.
אז בשש השנים האלה הרגשתי נורא
כי הרגשתי שאני נטל על אימא שלי ועל כולם.
אז הרגשתי מיואשת וחסרת תקווה.
אז הלכתי לנהר והרגשתי…
"עדיף שאטביע את עצמי בנהר,
אסיים את זה כאן כדי…
שלא אראה את אימא שלי סובלת,
לא אראה את האחיות ואת האחים שלי…
פשוט אשים לזה קץ."
וישבתי שם זמן מה וחשבתי…
"אם אשים קץ לחיי עכשיו, ואני הבכורה במשפחה…
איזו דוגמה זה נותן למשפחה שלי?"
וואו. -אז התעוררתי,
לקחתי את המים וחזרתי הביתה.
שבועיים מאוחר יותר…
הוזמנתי לריאיון כאן, בקולג' ווי.
וואו. -פשוט נס.
אבל תראו אותי עכשיו, אני מודל לחיקוי בקהילה שלי.
נכון.
אנשים קוראים לי ואומרים לי לדבר עם הבנות שלהם…
ואני נוהגת להגיד להן, "גם אם עליכן לעשות את אותם הדברים בכל יום,
תמשיכו לעשות את זה ויקרה לכן נס."
כן. -כן.
זה דורש המון אומץ, לחשוב על רצון לשים קץ לחייך.
ולהבין שזה לא מה שנועדת לעשות.
כן. -בעצמך.
אני מזדהה עם זה. אז כשאת אומרת את זה,
אני מכירה את התחושה שאת עומדת לעשות משהו
ולפגוע בעצמך. -כן.
אני שמחה מאוד שפגשתי אותך.
לכבוד לי להכיר אותך.
ראקל. בואי.
אחת מהמטרות שלי בחיים…
אני חושבת על זה כבר שבע שנים,
היא ליצור הצעת חוק… -כן. וואו.
שאומרת שחובה לעבור מעין שיעור טיפול
בבית ספר יסודי ובתיכון.
אני פשוט חושבת שכשאתה ילד ואתה בגן הילדים,
שואלים אותך איך אתה מרגיש.
מציירים פרצוף שמח או עצוב והם לומדים על רגשות
וזה מדהים, אבל למה אנחנו לא ממשיכים לדבר על זה?
רגשות רק הופכים מורכבים יותר… -כן.
קשה יותר לנווט בהם.
אפשר לשאול שאלה מוזרה? -כן.
- קרייג מייסד קרן ווי -
מה מונע ממך לעשות את זה? -זה רעיון מוכן.
שאני לא מסוגלת. אני לא יכולה.
אתם יודעים, אני לא טובה מספיק.
אני לא יודעת. זה משהו שהרגשתי הרבה בילדות.
כן.
אבל עצם הדבר שגורם לך להרגיש כך
עוזר לך גם להזדהות עם אחרים.
אז זו בדיוק הסיבה שאת האדם המושלם לעשות את זה.
האמת היא שמעולם לא הרגשתי טובה מספיק.
גם כשאני על הבמה מול קהל,
אמצא תמיד את האדם האחד שלא אוהב אותי ואני מאמינה לו.
אני רוצה להאמין בעצמי.
האנשים שפגשתי בקניה נדיבים מאוד.
אני רוצה להרגיש שאני ראויה להיות כאן איתם.
נוכל להמשיך לדבר אחר כך.
על מה? -על כל זה.
על מה? אני יודעת. -אני יודעת שאת עצובה.
אנחנו צריכות לנסוע בכל רבעון.
צריך לתכנן את זה, בכל רבעון.
אנחנו צריכות לדבר גם על הסיבה שאת שונאת כל כך לחזור הביתה.
על הסיבה שאת לא רוצה להדליק את הטלפון שלך.
את לא אמורה להרגיש כך.
את מבינה? הדברים שאת יכולה ליישם בחייך
שיגרמו לך להרגיש חרדה פחות, להדליק את הטלפון שלך,
שיגרמו לך לא להתעצב לחזור הביתה, שיגרמו לך לא לשנוא את העבודה שלך.
את מבינה מה אני אומרת?
כי את יכולה ליישם דברים בחייך
שיעזרו לך לעבור את זה.
את לא חייבת לחיות את כל חייך במצב הזה.
במובן מסוים, זו פשוט בריחה מהמציאות, את מבינה אותי?
או שזו המציאות?
זו לא המציאות. זו המציאות שלהם.
זו יכולה להיות מציאות כמה פעמים בשנה.
את יכולה לבוא ולהתנדב, לבוא לשבוע,
אבל זו לא המציאות.
"אני רק רוצה להישאר כאן לעד
אני לא רוצה לעצום עיניים…"
- מקהלת הבנים של קניה -
"אני רק רוצה להישאר כאן לעד
אני לא רוצה לעצום עיניים
אני רק רוצה להישאר כאן לעד
אני לא רוצה לעצום עיניים
אני רק רוצה להישאר כאן לעד
אני לא רוצה לעצום עיניים…"
- לונדון -
מי זה? -הפפרצי חוסמים.
אלוהים אדירים. זה פקק פפרצי.
כן, הם משתפים פעולה.
רועש מאוד כאן, כריס.
אני יודע.
אני מרגישה הלם תרבות מסוים.
אני יודע.
סלינה? בוקר טוב.
היי.
השעה 07:00. נתחיל באיפור בעוד חצי שעה.
סלי?
אוי, לא. היה לי חלום רע.
את יודעת שלא חלמתי אף חלום רע בקניה?
אני יודעת. -היא לא חלמה אף חלום רע בקניה.
מה אמרתי?
שמעתי רק כמה דברים כי מלמלת,
אבל שמעתי אותך אומרת, "הבאתי קפה לכולם!"
וחשבתי "וואו". -היא אמרה את זה?
ואז היא אמרה…
דברים כמו שתעשי היום,
מאפשרים לך את הבמה ואת היכולת לצאת לטיולים כאלה
כדי להשפיע, את מבינה?
אז גם אם הדברים האלה הם קשים, הם…
את יכולה להזמין אוכל תאילנדי?
את רוצה אוכל תאילנדי עכשיו? ב-07:00?
כן. -בואו נעשה את זה.
באולפן נמצאת האחת והיחידה, המלכה הבלתי מעורערת, סלינה גומז!
האלבום שלך יצא בקרוב. -כן.
לקחת הפסקה ממוזיקה.
מה עשית בזמן הפנוי שלך, בהפסקה?
קרו כל מיני דברים אישיים וקשים,
ואז לקראת הסוף... זה היה הכרחי.
שלום לכולם. אני סלינה גומז,
ואני עונה על שאלות מהאינטרנט.
"סלינה גומז אוכלת אוראו במזלג."
שאלות מעולות. אני עושה דברים נפלאים למען העולם.
איזה ריאיון זה שלך היום?
רביעי.
רביעי? -כבר רביעי?
סלינה, הסינגל שלך
מרגש אותי מאוד, אני רוצה לחבק אותך,
לעטוף אותך בשמיכה ולדבר על בנים לנצח.
אני חושבת שהמטרה של השיר
היא שלא אצטרך לשבת ולדבר על בנים.
סלינה, למעריצים שלך!
היי, כאן סלינה גומז ועכשיו אשחק במשחק האמוג'י.
אבל האם יש שילובי מזון מוזרים שאת אוהבת?
פופקורן ומיץ חמוצים.
מה הצבע האהוב עלייך?
הצבע האהוב עליי הוא אדום.
"המכשפים מווייברלי פלייס". -תפסיקו.
אז די-ג'יי אחד שווה מילה אחת.
מרשמלו.
רך. -בסדר. זהו זה. תודה רבה.
תודה. -תודה.
בסדר, סליחה.
השאלות האלה היו מוזרות מאוד.
זה נראה בזבוז זמן מוחלט.
מה אני עושה עכשיו?
עכשיו את מתעוררת ונתחיל באיפור בעוד עשר דקות.
אני מצטערת, ישנתי. מה אני צריכה לעשות?
התחושה שמרגישים בג'ט-לג,
לא מרגישים אותה בשום מקרה אחר.
מה זה? -זה שילוב של כמה דברים.
זו אפילו לא עייפות. -אני יודעת.
את מרגישה שאת בעולם אחר.
בחלל. -כן.
בסדר, תכניסי.
באו לקחת אותי.
יש לנו אירוע יום הולדת למריסה בערב שאנחנו חוזרות.
בערב שאנחנו חוזרות? לא, אני מעדיפה לעשות את העבודה שלי.
לא אבוא. אני צריכה להצטלם לקליפ ביום שלמחרת.
נחמד.
זה יותר מדי. -זה יהיה טוב.
לא, זה יהיה טוב, אבל את יודעת שתהיי הפוכה כמה ימים.
כן, לגמרי. פשוט חשבתי שתרצי לבוא,
אבל זה… -אני רוצה,
אבל לא יהיה לי אפילו יום אחד להסתגל. -בסדר.
את חושבת שאני מתלוננת על העבודה שלי?
כן, נשמע שכן.
בכלל לא. ראקל, אמרתי שאני צריכה לנוח.
לא אמרתי שזה רע, ברור שאני… -לא זה לא רע.
זה היה האופן שבו אמרת את זה, לא מה שאמרת.
לא התלוננתי על העבודה.
בעצם אמרתי שיהיה נחמד אם אוכל לישון יותר.
את חושבת שאני כפוית טובה… -לא, אני לא חושבת שאת כפוית טובה.
אני פשוט מרגישה שאת… מבואסת בימים האחרונים,
אז אני מנסה להבין מה קורה.
היה לנו שבוע מדהים באפריקה.
אני יודעת.
רק הרגע התעוררתי.
שמעת אותי אומרת לכולם כמה שאני אוהבת את לונדון.
מה עוד את רוצה ממני?
שום דבר.
רק שאלתי אם את בסדר כי את לא נראית מאושרת.
אני נהנית.
יופי. אני שמחה שאת נהנית.
זה פשוט לא נראה כך, אז רק שאלתי.
נמאס לי לגמרי.
היי.
בקשר לאלבום החדש שלך, מה את רוצה שהמעריצים
יזכרו בנוגע לפרויקט החדש הזה?
הרגשתי שזה הרגע הנכון לספר את הסיפור שלי
לפני שכבר לא תהיה לו משמעות.
הרגשתי שהמסר שאני צריך להעביר ב"לאבד אותך כדי לאהוב אותי"
נועד להיות שיר לאחרים.
הוא נועד לספר לאנשים שהם לא לבד
ושזו תחושה מורכבת מאוד
ואני רק רוצה להשתחרר ממנה.
את זמרת, את שחקנית, עבדת בהפקה, באופנה,
האם יש כובע נוסף שהיית רוצה לחבוש?
בעתיד?
אני חייבת לציין שאעשה קצת מכל זה במשך זמן מה.
אבל בסופו של דבר, כשהקצב יאט,
אני חושבת שאקדיש את רוב חיי לפילנתרופיה.
בסדר. זה מספיק לי. -כן.
וואו, תודה.
אני מעריכה את זה. -תודה רבה.
הרגשתי שהבנת אותי לעומק.
בסדר, אנחנו מוכנים?
כן. -עולה לי על העצבים.
אפשר לשבת, בבקשה?
כן, מותק.
תיכנסי. -סיימנו.
נחליף לך בגדים.
זה הדבר הכי מטומטם שעשיתי. -מה קרה?
נמאס לי. אני לא יכולה להמשיך. זה טיפשי מאוד.
את יודעת כמה זולה זה גורם לי להרגיש?
כן.
היא שאלה אותי שאלות טובות
ואז לא הקשיבה בכלל לתשובות.
אני לא רוצה לעשות את זה שוב.
אני מרגישה שאני מוצר.
אלוהים.
זה הרגיז אותי. -כן.
העניין הוא שזה גרם לי להרגיש כמו בדיסני.
זה טריגר.
ביליתי שנים רבות מחיי בניסיון לא להיות כזו.
אני נראית כמו מכשפה.
עם התלבושת והשרביט שוב.
לא משנה. זה בסדר. -אבל עשית את זה.
לא תצטרכי לעשות את זה שוב. -כן.
היי.
סלינה!
היי, סלינה, מה שלומך? -סלינה!
סלינה!
אני הולכת לשם.
את כל כך יפה. תודה.
מה שלומך? זה בסדר.
זה בסדר. הכול טוב.
אני מקווה שאלה דמעות טובות. -כן, כן.
בסדר.
אפשר להצטלם? -כן, בואי נצטלם.
סלינה, תמונה זריזה.
בסדר? -אני בסדר. כן.
את רוצה את תרופות הבוקר שלך?
אני יודעת את התשובה, אבל כדאי.
בוקר טוב, סלינה.
רק נחבר את זה מתחת לחולצה.
את יודעת מה את עושה?
לא. אני עובדת טוב יותר כך.
נשאיר אותך בחדר לבד.
את תעשי את זה מול הראי, זו שיחה עם עצמך.
בסדר. -ואז תשמעי…
הוראות מהרמקול הזה.
בסדר. -ופשוט נזרום.
מעולה. -אחלה.
היי, סלינה, פתחי בבקשה את המעטפה הראשונה.
"שיר שמזכיר לך התאהבות".
אני לא יודעת אם יש לי שיר כזה.
מעטפה מספר שתיים, בבקשה.
"מה את רואה כשאת מביטה בראי?"
למה השאלות עמוקות כל כך?
אני…
אני רואה…
כן, אני עדיין עובדת על מה שאני רואה בראי.
השאלות טובות.
מה החלום הכי גדול שלך?
החלום הכי גדול שלי הוא שאוכל להציל…
חיים של אנשים בעזרת…
בעזרת משהו,
בין אם מדובר בשיר, במוזיקה או בכך שאדבר על הצרות
ועל הקשיים שחוויתי.
שאוכל להוות קול לאחרים שאולי לא יודעים מה קורה
או מה הם מרגישים.
זו התקווה שלי.
מדהים. תודה רבה.
יש בחורה שהחרדה משתקת אותה
והיא לא יכולה לזוז כשהיא מביטה בראי.
היא מחייכת כשכולם מביטים, אבל בוכה כשהיא לבד.
היא מסתתרת כי היא חוששת להראות את עצמה.
העולם שלי ריק מאוד.
העולם שלי גדול וקר.
אני רוצה אושר ותקווה.
אוויר נקי במקום שאוכל לנשום בו סוף כל סוף.
מה שהיה הוא לא מה שיהיה.
למה כולם לובשים חולצות שכתוב עליהן "רייר"?
"רייר" יצא. הרולינג סטון מת עליו.
הבילבורד כינה אותו ניצחון.
בוורייטי היה כתוב ש"רייר" הוא אחד מאלבומי הפופ הטובים
שיצאו בתקופה האחרונה. -זה האלבום השלישי של סלינה
והראשון זה ארבע שנים.
הזמרת אמרה, "זו העבודה שאני הכי גאה בה עד היום".
קניה הייתה כמו חלום.
כששאלתי על בנים, סתם מתוך סקרנות,
הן אמרו, "לא…"
"אנחנו רק…"
הן צחקקו ואמרו, "אנחנו רוצות לעשות מה שאנחנו רוצות לעשות
ואז זה יקרה." ואמרתי, שחקו אותה.
זה אדיר.
לבנות האלה היה יותר ביטחון עצמי ממני והיה יפהפה לראות את זה.
ולפעמים… אני מאוד…
אני חושבת יותר מדי.
אני מרגישה שאם אין היבט כלשהו בחיי
שאני מעניקה, זה לא… זה גורם לי…
זה לא גורם לי להרגיש טוב, זה גורם לי להרגיש
שאני רק לוקחת עוד ועוד ושאנשים צריכים לתת לי
כך וכך,
למרות שאני לא כזו.
אז עכשיו אני רוצה לעשות את זה בכל רבעון.
יש לי ארוחה עם אלין וזאק,
ואנחנו נדבר
על המטרות שלי. -כן.
אפשר לדבר לרגע על הנסיעה ועל ארגון ווי,
אולי כדאי שאת תתחילי?
פשוט ספרי לנו קצת על מה שאת חושבת.
אשמח למצוא דרך לבנות לוח לימודים
שאפשר ללמד בבתי ספר.
אפשר לומר רבות לזכות חיבור לרגשות
והאינטליגנציה הזו.
אתה ממש דפוק
אם אתה לא מבין את זה. -את גם…
אין לך חמלה, אין לך אמפתיה.
כן. -אין לך דרך
להתחבר לאנשים כי אתה לא יודע איך.
זה בערך מה שאת רוצה להיות.
זה משהו… -שאת רוצה לעשות.
זה חשוב לי מאוד.
אני רוצה להתחיל את היום בשיחה על נגיף חדש וקטלני
שפקידי מערכת הבריאות טוענים שעלול לפגוע באלפים
או אפילו במיליונים השנה.
הבוקר נתגלה מקרה שני בארצות הברית.
זה נגיף חדש שנקרא וירוס קורונה.
ערים גדולות בארץ
דומות יותר לעיירות רפאים.
כמעט בן לילה, החיים של רובנו
יצאו להפסקה.
כל האמריקנים מנסים לנווט דרך מה שמכונה "הנורמלי החדש".
תשתיות של חברות גדולות
כמו מיקרוסופט ומשרד האנרגיה
ואפילו משרד האוצר נפגעו.
המחוקקים דורשים תשובות… -היי, סל.
נמדוד לך לחץ דם.
שלום, ויני.
ערב טוב, תודה שהצטרפתם אלינו.
נתחיל בחדשות לגבי קרן ווי.
הארגון שעומד במרכז החקירה האחרונה
סביב ראש הממשלה ג'סטין טרודו.
קרן ווי תסגור את משרדיה בקנדה.
ארגון הצדקה הסתבך בצרות אחרי שהממשלה הליברלית
העניקה לה חוזה של מיליוני דולרים לניהול…
ההאשמות נגד קרן ווי
הפכו את העבודה שתכננתי לעשות איתם לבלתי אפשרית.
הכי חשוב כרגע…
זה שבר את לבי כי ראיתי את הכוונות הטובות שלהם,
ופגשתי את הנשים בקניה שחייהן השתנו.
אבל עכשיו זה נעשה מורכב מאוד.
הקמנו את הארגון ב-1995
כשהיינו ילדים בתורנהיל, במרתפים של ההורים שלנו,
וחגגנו 25 שנים. -אני לא יכולה להקשיב. זה מבאס.
הייתי הרוסה.
כעסתי.
מגפת הקורונה החלה לנתק אותנו מחברים ומבני משפחה.
והייעוד שמצאתי בקניה נגזל ממני.
ובדיוק ברגע שחשבתי שהמצב לא יכול להחמיר,
הוא החמיר.
אני לא יודעת.
הזאבת שלי.
כואב לך?
תני לי חיבוק. אני מצטער.
זה בסדר. -אני אוהב אותך.
גם אני אוהבת אותך.
זה ישתפר.
הם יפתרו את זה. את תרגישי טוב יותר.
כך הרגשת בעבר,
כשגילית שיש לך זאבת?
כן, אבל הייתי צעירה מאוד.
לא הרגשתי את זה מגיל צעיר.
אלוהים אדירים. -וזה פשוט כואב,
בבוקר, כשאני מתעוררת…
אני מתחילה לבכות כי זה כואב.
כן. -כאילו, הכול.
יש לי חלומות איומים על העבר שלי והכול.
אני חושבת שהעבר והטעויות שלי… דוחפים אותי…
אל דיכאון.
כאילו כל החיים שלי, מאז שהייתי ילדה, עבדתי,
והדבר היחיד שאני רוצה הוא משפחה.
אני רוצה להיות אימא.
אמרתי לראקל, אני רוצה לפרוש לפעמים,
רק להיות מאושרת ונורמלית כמו כולם.
והיא אמרה, "אני רוצה שתדעי שאני מרגישה שאלוהים העניק לך
במה לא לוותר".
אני לא רוצה להיות מפורסמת.
אני לא רוצה להיות כל הדברים האלה.
אבל אני יודעת שאם אני כאן, אני חייבת להשתמש בזה למטרה טובה.
אני מרגישה תקועה ואני רק רוצה להתקדם.
הלו.
היי, זה ד"ר ואלאס.
רציתי לעבור איתך על התוצאות שלך.
יש תוצאה חיוביות לראומטיזם,
זה אומר שזו חפיפה בין זאבת למיוזיטיס.
אנחנו יכולים לתת לך מנה נוספת של ריטוקסן,
שבמינון הנכון
תפתור את כאבי הפרקים לשנה בערך.
בסדר.
בסדר, ביי. -ביי, ד"ר ואלאס.
ביי. -ביי.
לפחות זה מסביר למה זה קורה.
כן, אני תמיד מרגישה טוב יותר כשאני זוכה לתשובות,
אבל הריטוקסן היה קשה מאוד בפעם שעברה, אבל אני…
מה זה?
ריטוקסן הוא טיפול שנותנים בעירוי,
זה אורך ארבע או חמש שעות.
בהתחלה זה פוגע מאוד בגוף, אבל זה בסדר.
זה בסדר.
נתנו לי חומר מרגיע כי לא הצלחתי לשבת בשקט.
סבתא שלי לא רצתה לבוא כי היא…
היא ראתה אותי עוברת את כל זה.
אל תכניסי את זה לפה שלך.
למה אני כאן?
למה אני בחיים?
הנה היא, בלרינה אצבעונינה.
ברור שיש לזה מטרה.
האמבטיה הראשונה, בואו נראה את העכברוש.
בסדר, הגיע הזמן לאמבטיה שלך.
שתקי.
אני אוהבת את החברים שלי ואת המשפחה שלי, אני חושבת שאני בת מעולה.
אני חושבת שאני חברה מעולה וזה חשוב לי מאוד.
מה קורה כאן?
אבל ברור שאני עדיין כאן כדי להשתמש בכל מה שיש לי
כדי לעזור לאחרים.
- למרות ששנאתי את עצמי אפשרתי לעצמי לשבת ולהרגיש -
חלק מלבי נותר בקניה,
אבל הרגשתי אשמה כשהייתי שם.
אני לא יודעת, אני שונאת את זה.
אני מרגישה שנסעתי, שצילמתי, שחוויתי.
אבל זה קשה מאוד כי אני מרגישה אנוכית מאוד.
כן, היה מעולה וכן, האם השפעתי על המקום? כן.
אבל האם אני מרגישה שעשיתי מספיק? לא.
שיחות על בריאות הנפש בקניה,
זה… מקסים.
אני לא יודעת…
אני לא יודעת אם הרגשתי…
הצלחתי, אני אדם מעולה."
כלומר, זו רק התחלה מבחינתי.
שלום לכולם. אני סלינה גומז.
לכבוד יום בריאות הנפש העולמי, רציתי להזמין את ד"ר מרת'י,
הרופא הראשי, כדי לפטפט איתי על בדידות
ועל עזרה לאנשים להגיע למשאבים שהם צריכים בשביל בריאות הנפש שלהם.
זה יפה מאוד מצדך, סלינה, אני שמח מאוד
שאנחנו מנהלים את השיחה הזו.
האתגרים שעמדו בפנינו לפני המגפה היו מאתגרים ביותר
מבחינת אחוזי הבדידות, הדיכאון והחרדה הגבוהים,
ואני חושש שזה החמיר אצל אנשים רבים.
איך אפשר לזהות בדידות בעצמנו ובאחרים?
והאם התסמינים של בדידות הם תמיד שהות לבד?
קשה מאוד לדעת.
אפילו בין אנשים אפשר לחוש בדידות עמוקה.
וזו הסיבה שהעולם מלא באנשים רבים כל כך
שלמראית עין, יש להם הכול.
הם מפורסמים, הם עשירים, הם חזקים.
אבל הדבר החשוב ביותר הוא איכות הקשרים שלנו.
אם בכל פעם שאנחנו מתקשרים
עם אנשים, אנחנו מרגישים שאנחנו לא מי שאנחנו,
זה רק מרחיק אותנו עוד ועוד מאנשים.
כן.
ומתברר ששירות הוא אחד מסמי הנגד
הכי טובים שיש לנו לבדידות.
אנחנו מזכירים לעצמנו שיש לנו ערך
ושאנחנו תורמים לעולם.
לא חייבים ללכת לבית תמחוי.
מספיק להיות נוכחים ולהאזין למישהו
וזה יעניק לו משהו חזק מאוד.
כן.
אז המסע, סלינה, להפוך מחוברים יותר לעצמנו,
להתחבר לעומק יותר לאחרים,
הוא לא מסע שנועד לשנות את עצמנו
למשהו שאנחנו לא.
הוא בעצם מסע חזרה למה שאנחנו בפנים,
להיות ממוקדים בעצמנו… -וואו.
ולחוות משמעות וסיפוק רבים יותר
מכך שאנחנו מעניקים ומקבלים אהבה.
הפלת מיקרופון. זה היה מדהים.
בסדר.
רוצה לרדת איתי? לא?
"השלימי את המשפטים.
זרים היו מתארים אותי כ… רק אני יודעת שאני…"
זרים היו מתארים אותך כנערה כל אמריקנית חמימה
ואני חושבת שאנשים היו מופתעים לגלות
ואולי רק את יודעת כמה את מורכבת.
יש בך המון שכבות.
יש בך המון צדדים.
מצטערת. -מה את היית אומרת, אש?
כן, זו תשובה מעולה.
בסדר.
"האם אתן מאמינות שלכולם יש ייעוד? אם כן, האם מצאתי ייעוד?"
כן, אני מאמינה שלכל אחד יש ייעוד.
אני חושבת שאת יודעת מה הייעוד שלך, אבל את לא תמיד בוחרת ללכת לכיוונו.
אני מסכימה.
מה זאת אומרת?
אני חושבת שאת יודעת מה מתדלק אותך
ומה נותן לך ייעוד בחיים ומה עושה אותך מאושרת.
אבל אני לא חושבת שאת תמיד בוחרת בהם.
כן, זו פגיעה בעצמי.
כן, זה בדיוק מה שזה.
אני חושבת שנורמליות
או העובדה שאין כאוס… -כן.
הן קשות, כי אם תחשבי על זה,
החיים שלך במשך זמן רב מאוד, מגיל צעיר מאוד,
היו מורכבים מכאוס תמיד.
נכון? -כן.
אז זה הגיוני. זה נוח לך יותר.
כן, לא, זה טירוף. זה מבאס. -כן.
אבל החדשות הטובות הן שאת יודעת. את יודעת מה ממלא אותך.
את יודעת מה עושה אותך מאושרת. -את חכמה מאוד.
את יודעת מה לא יעשה אותך מאושרת.
אני אוהבת אותך.
היא רגועה יותר, נכון?
זה נפלא. היא מזיזה את היד לרוב.
אני רואה אותך, את רואה אותי.
וזה מכיוון שאני דומה לאימא שלך.
תראו את אימא שלי. -אלוהים אדירים.
אני דומה לאימא שלי?
כן.
מה? -הפוני.
כאן היא נישאה לאב החורג שלי בריאן.
כן, הוא היה לי אב מעולה.
זה מתוק מאוד. חמוד מאוד. -זה מעולה.
סלינה? היי. -היי.
איך הולך, אחותי? -טוב, מה שלומך?
שלומי טוב.
הם לא נושכים.
היי.
זה הבן הצעיר שלי.
זו הבת של בת דוד שלי… -אלוהים אדירים.
ושני האחרים כאן כי לבן שלי יש לוקמיה.
אוי, לא. -אז הוא נשאר בבית של אמו השנייה,
ואחותה רצתה להיות איתו.
כן.
אז השארנו אותם שם.
מה זה? את מנסה להפחיד אותי?
את יודעת מי זו?
זו סלינה גומז.
שמי סלינה.
זו שאת מאזינה לשירים שלה.
כן.
היא הדרמטית שלי.
זה היה בגללי.
בואי לכאן, באבה. לא?
כן, את זכר האלפה. -לא ידעתי שהיא אמיתית.
כן, היא אמיתית.
אימא הייתה בכיתה שלה.
היא הייתה שכנה שלי.
אימא גדלה איתה.
אפשר לקבל חיבוק?
כן.
זה משמח אותך?
כן!
רק רציתי להגיד שלום. -תודה, אני מעריכה את זה.
היה טוב לפגוש אותך. -בטח, היה טוב לפגוש גם אותך.
אני שמחה שאת בסדר. -כן.
ושהמצב השתפר. תאמיני לי, זה היה מפחיד בשלב מסוים,
כי גדלתי איתך, אז ידעתי, וכשראיתי אותך עוברת את זה, זה היה קשה.
כן. תודה, אני באמת מרגישה טוב יותר.
אנחנו אוהבות אותך.
בסדר, ביי, מותק. -תגידי "ביי" ו"תודה".
כשיש לך בעיות נפשיות,
העיקר הוא לדעת מה לעשות
ולזהות את זה.
זה דבר שאני לא מתביישת בו.
נאלצתי ללמוד מחדש דברים ששכחתי לגמרי.
נאלצתי להגיד, "היי, את לא אדם רע.
את לא אדם דוחה.
את לא משוגעת, את לא שום דבר,
אבל את תצטרכי להתמודד עם זה.
אני יודעת שזה לא קל, אבל זו המציאות".
וגיליתי שניהול מערכת יחסים עם הדו-קוטביות ועם עצמי, זה…
זה תמיד יהיה שם.
אני הופכת את זה לחבר עכשיו.
אני חושבת שהייתי צריכה לעבור את זה כדי להגיע למצב שלי,
ואני אמשיך לעבור את זה,
אבל אני מאושרת.
אני שלווה.
אני כועסת.
אני עצובה.
אני בטוחה בעצמי.
אני מלאה ספקות.
אני עבודה שטרם הושלמה.
אני טובה מספיק.
אני סלינה.
- ב-2020 סלינה גומז יצרה את קרן רייר אימפקט -
- כדי לגייס 100 מיליון דולר -
- להענקת משאבי בריאות הנפש בחינם -
- לצעירים. -
- במאי 2022 סלינה וקרן רייר אימפקט -
- אירחו את פורום הפעולה הראשון למען בריאות הנפש בקרב צעירים -
- בשיתוף פעולה עם הבית הלבן. -
- סלינה נפגשה עם הנשיא ודיברה איתו -
- על יצירת מערך לימודים שעוסק בבריאות הנפש בבתי הספר בארץ. -
- אם אתם בארצות הברית וזקוקים לתמיכה מיידית, -
- חייגו או סמסו ל-988 -
- ותועברו ליועצים מיומנים. -
- אם אתם מחוץ לארצות הברית, -
- בקרו בבקשה באתר APPLE.COM/HERETOHELP לרשימה של קווים חמים לעזרה בעולם. -
תודה שאת מארחת אותנו היום. -בשמחה.
רציתי שאנשים יבינו שבתהליך הזה
נתתי לכם בעצם את לבי,
כדי לבדוק איך תיקחו את המילים שלי ותהפכו אותן לשיר.
לא עשיתי דבר כזה מעולם. אתם כן?
לא, אני… כן. -קטעים מיומן אישי?
לא, זה סופר אינטימי. -ברור.
אני שמח שלא רצחנו את היומן שלך.
לא שחטתם.
תרגום: אסף ראביד