ПАРИЖ, 2019 РІК
Як ти почуваєшся?
Я дуже стомлена.
Вип’єш ранкові ліки?
Я знаю, що ти скажеш, але… треба.
Доброго ранку, Селено.
Я дещо пообіцяю:
я розкажу вам свої найстрашніші таємниці.
Дев’ятнадцяте грудня.
Я не можу так далі жити.
Чому я так віддалилася від світла?
Я досягла всього, про що колись мріяла…
але це мене згубило.
Бо завжди є Селена.
Селена!
Сингл Селени Ґомес «Good For You»
популярний і комерційно успішний.
…прозвали королевою соцмереж.
Привіт, Говарде.
Селена Ґомес і Джастін Бібер
-таки розійшлися. -Знов?
Я не почуваюся рок-зіркою.
Альбом «Revival»,
за чутками, посяде перше місце,
і скоро почнеться турне? У травні?
У травні я буду в турне.
Я зараз на LA Sports Arena.
Через два дні я звідси поїду, й почнеться турне.
Я їжджу з командою перукарів і візажистів, і ми щодня пробуємо нове.
Ми експериментуємо, щоб підібрати…
щоб підібрати для виступу образ. Щоб він був неповторний.
Цей годиться?
У дзеркалі віддає білим, бачиш?
Мабуть, це блискітки.
А давай… Я візьму трохи звідси. Отак.
Тут навіть є спеціальні штучки для промежини?
-Отак добре. -Хай будуть плескаті.
Не знаю. Мені некомфортно.
Якби я була хлопцем, то носила б джинси і просто міняла б футболки,
і шапку біні,
і всім було б байдуже.
Костюм підкреслює груди.
-Не знаю. -Ну як?
-Хочу більші груди. -Так сказала, «груди».
Мій лобок…
-Ні. Це… -…випирає в усіх костюмах.
-Ти ні при чому. -Я…
-…я просто з себе жартую. -Іди подивися.
-Це не ти, а твій лобок. -Так і є. Лобок.
Я хочу мати тіло з привабливими формами й сідниці, яких у мене нема.
-Моє тіло дуже юне. -Так.
Не хочу казати: «Ой, секундочку».
Я хочу бути жіночна, а не як дванадцятирічний хлопчик.
Я не хочу бути кимось іншим
Так
Через тебе я не впевнена в собі
ФІНАЛЬНА РЕПЕТИЦІЯ
Ти сказав, що я недостатньо гарна
Але хто ти такий, щоб судити Ти й сам необроблений алмаз
Не сумніваюся, тобі є що В собі міняти
Але я не хочу бути кимось іншим
На-на-на-на, на-на-на-на На-на-на
На-на-на-на, на-на-на-на На-на-на-на-на
Я не королева краси Я прекрасна така, яка є
На-на-на-на, на-на-на-на На-на-на-на-на
Ти маєш право на розкішне життя
Хто сказав?
Хто сказав, що ти не ідеальна? Хто сказав, що ти цього не варта?
Хто сказав, що боляче лише тобі?
Повір, це ціна краси
Хто сказав, що ти не гарна?
Хто сказав, що ти не прекрасна?
Хто сказав?
Сукня надто довга
І постійно розстібається
Повна лажа.
-Що не так? -Геть усе. Повний відстій.
Я просто…
Я взагалі не розумію, що роблю.
-Коли ти це відчула? -З самого початку.
У голові лунає голос, що каже: ти пропустила оце.
Отут було паршиво. Й отут.
А потім я бачу себе на екрані.
Ого, яка я незграбна.
А потім я сиджу, ледь не перечіпаючись об сукню,
і думаю…
-Це мене виснажує… -Так.
…і я вже не хочу виступати.
Це так виснажує, бо я хочу зробити все якнайкраще,
а я не… я не…
Не знаю, що думає Джон.
Я хочу поговорити з Джоном, бо не хочу його розчарувати.
Не хочу, щоб він думав, що найняв якусь діснеївську дівчинку…
Джон стояв і всміхався
-на весь рот. -Джон радів.
Ти себе накручуєш.
Це теж лажа, бо вся ця пісня…
Він подзвонив мені вранці щодо пісні з Джастіном,
-а я подумала… -Щодо діджея?
«Коли я сама по собі буду нормальна співачка?»
-Не думай про це. -Коли я буду…
Коли буде достатньо мене самої?
Без дуетів з кимось.
-Це так… -Тебе вже достатньо.
Гей, Джон.
-Вибач мені. -За що тобі вибачати?
Я не хочу, щоб ти пожалів, що взявся зі мною працювати…
-Що? -…чи що тобі потрібно…
ДЖОН – ГОЛОВА INTERSCOPE GEFFEN A&M RECORDS
-Ти була неймовірна. -Ми ж стояли поруч з тобою.
Костюм був відстійний. Усе було відстійне.
Ти чудово виступала. Мені сподобалося.
Обнімеш мене? Дай тебе обніму.
Мені виступ сподобався. Було чудово.
-Так. -«Me and My Girls» – відпад.
От бачиш? Джон стояв отак. Джон…
Та я там відривався. Було супер.
А виступ не був дитячий?
-Не був. -Ні.
Я понад усе на світі не хочу, щоб було, як колись.
Але все повторюється.
Ти сама собі найгірший ворог.
Ти починаєш крутити ці думки. Не дай їм тобою заволодіти.
-Костюми поміняємо. -Так.
Освітлення й декорації теж.
Не подобається сцена? Можеш виступити хоч на підлозі.
Подобатися має тобі, а не людям.
Комфортно має бути тобі. Це твоє шоу.
Не побивайся через усе це. Усе буде супер.
-Дякую, Джон. -Радий був зустрітися.
-Вибач. Дякую тобі. Вибач. -До зустрічі.
Дякую. Усе чудово, чесно.
Дякую.
Вибачте.
Просто це занадто.
Вони йдуть.
П’ЯТНИЦЯ, 6 ТРАВНЯ
СЕЛЕНА ҐОМЕС ЗАСПІВАЄ НА АФТЕПАТІ
ПЕРШИЙ КОНЦЕРТ ТУРНЕ
ТУРНЕ СЕЛЕНИ ҐОМЕС «REVIVAL» 2016 РІК
-Терезо? -Що?
-Ти взяла тонометр? -Так. Ось він.
Це через вовчак?
Так.
Натискати? Можна?
-Нормальний, так? -Ідеальний.
Як ти знаєш?
Ну, 109 на 78 – це дуже добре.
Середній тиск – десь 120 на 78.
Та коли в мене високий тиск,
буває 150 чи 145 на 100, а це означає,
що в мене може статися інсульт.
Ясно.
-Поки тиск нижчий за 120… -Хай буде тут під час турне?
У маленькій…
-Хай буде в автобусі. -Добре.
Хай буде десь поряд, про всяк випадок.
Ми маємо для тебе подаруночок, а потім підемо.
Почни з оцього.
Це від нас із Заком.
АЛІН І ЗАК МЕНЕДЖЕРИ СЕЛЕНИ
Ми збирали їх для твого турне.
Що це?
Це талісмани на удачу для кожного виступу,
щоб ти думала про…
Покладу їх на столик.
…для тебе. Там є талісмани для кожного виступу.
-Так приємно. -Боже мій.
-Глянь. -Краса.
Ми ледь не розплакалися.
Щодня обиратимеш новий.
-Дуже красиві. -Подобається?
-Дуже вам дякую. -Ми дуже тебе любимо.
Я тебе спитаю:
чи не забагато в тебе заплановано зустрічей?
У шанувальників буде майже півтори години.
Не думаю, що все затягнеться.
-Що скажеш? -Іноді вони забуваються.
-У мене сьогодні день народження. -Справді? З днем народження.
-Дякую. -Скільки тобі вже?
-Тринадцять років. -Ой боже.
Я з трьох років щороку святкую твій день народження.
Мій день народження?
Я влаштовую свято з тортом і піснями.
-Яка ти мила. Дякую. -Зробімо фотографію.
-Отак. -Я така…
-Три, два. -Давайте.
-Ти дуже гарна. -Не плач.
Готово.
Підпишете отут «Крихітка номер один»?
Ну добре.
А то в мене чимало дівчат.
-А я… -А я буду номером один?
-Так. -Так, добре.
Ці двоє чули таке.
…Алілуя Алілу…
Дякую всім за ваш тяжкий труд.
Для мене це так важливо, ви й уявити не можете.
Це турне найважливіше з усіх, що я робила,
тому я цілий день на нервах. Просто знайте це.
Надіюся, ми вийдемо, дамо людям натхнення й розважимося.
Хай Бог благословить наші ноги, руки, інструменти – геть усе.
Освітлення, База, Меліссу – всіх.
-Я вас усіх люблю. В ім’я Ісуса. Амінь. -Амінь!
У, запал – наша спільна мова
Байдуже, яке в тебе минуле
Будь зі мною вільний
Усі хочуть дотиків Усі хочуть гарячої ночі
Але не став пісню про кохання
Коли я танцюю
Мені не треба нічого казати
Хай нас з’єднає тяжіння
Поки енергія не поллється через край
Усе, що мені потрібно
Це ритм, юху
Я й ритм
Юху, й нічого більше
Так, ритм, юху
Я й ритм, юху
Хто сказав?
А хто тобі сказав?
Хто тобі сказав?
Хто сказав? Хто сказав, що ти не ідеальна?
Хто сказав, що ти цього не варта?
Хто сказав, що боляче лише тобі?
Повір, це ціна краси
Хто сказав, що ти не гарна?
Хто сказав, що ти не прекрасна?
Хто сказав?
Чорт.
Селена!
Ми біля Біґ-Бена. Як ви?
Я і мої дівчата
Ходили чутки, що вона вживає наркотики…
Селена – гульвіса. Вона себе не контролює.
Поїхали!
Я з хвилини на хвилину вийду на сцену.
Удачі мені.
Ти не вмієш мене кохати Коли ти тверезий
Коли кінчається випивка Ти тягнешся до мене…
Люблю тебе, Селено.
На реабілітацію вмовив Джастін Бібер?
У Джастіна нова подружка.
Ти ревнуєш, Селено?
Мене дістали казочки про кохання
Селена. Ти знов почала пити?
-Селена. А де ж алкоголь? -Ти знов п’єш?
І всі.
Мене дістали казочки про кохання
Від цієї херні хочеться плакати
-Я ледь не вмерла. -Так.
Що я пропустила? Що ще зробити?
Усі були на ногах…
Там забагато людей. Вибачте. Забагато людей.
-Перестань аналізувати. -Ні.
-Будь щаслива. -Я щаслива.
Ненавиджу це.
Важко бути дівчиною
і постійно біситися.
Мене розлютило ще одне:
я спішу перевдягтися,
зриваю один рукав, потім другий,
а потім знімаю низ.
О, це…
Що скажеш про Джастіна?
Ти страждаєш?
-Стомлена? -Як завжди.
Іноді я прокидаюся й не відчуваю жодної мотивації.
ТУРНЕ «REVIVAL» СКАСОВАНО ПІСЛЯ 55 КОНЦЕРТІВ
Селена взяла паузу
через напади тривоги, панічні атаки й депресію.
Ходили чутки про її наркозалежність.
Бурхливе життя й гулянки
занапастили її саму і її кар’єру.
Якось вона сказала: «Я хочу померти.
Не хочу жити».
ТЕРЕЗА КОЛИШНЯ ПОМІЧНИЦЯ
А я їй: «Стоп. Що?»
Були моменти,
коли дивишся їй в очі, а в них порожнеча.
Суцільна темрява. Це було дуже страшно.
І ти думаєш: «Ну все, нахрін.
Треба покласти цьому край, ми їдемо додому».
Ми не раз з нею говорили й питали…
РАКЕЛЬ ПОДРУГА СЕЛЕНИ
…«Що з тобою таке?»
А вона відповідала: «Не знаю. Я не можу пояснити.
Якби ж ви могли залізти в мою голову».
Усе було так сумбурно, вона чула голоси.
І вони ставали дедалі голосніші.
Це спричинило психотичний зрив.
Селена Ґомес уже кілька тижнів переживає важкі часи.
Торік вона боролася з вовчаком, а пересадка нирки врятувала їй життя.
Через операцію
у вересні в неї сильно впав рівень лейкоцитів.
Суто медична проблема спричинила емоційний зрив.
Вона намагалася вирвати крапельниці.
Усе настільки ускладнилося, що її повезли в психіатричну лікарню.
Ми дізналися про її психічний зрив через TMZ.
Мені звідти подзвонили й спитали…
МЕНДІ МАТИ СЕЛЕНИ
…чому моя дочка в лікарні з нервовим зривом.
Вона не підпускала мене до себе,
і я боялася, що вона помре.
Якби хтось побачив те, що бачила я,
і стан, у якому вона була в психлікарні,
її б не впізнали.
Я була в розпачі,
бо психоз може тривати дні, тижні, місяці,
роки, а то й усе життя.
Ти тримаєшся, як можеш, і намагаєшся помогти лікуватися,
а найважче –
лягати спати й надіятися, що вона завтра прокинеться.
Часто думки затьмарюють мій розум.
Мені боляче згадувати минуле.
Я хочу навчитися знову дихати.
Чи люблю я себе?
Як згадати, як це – дихати самостійно?
Вона чудом вижила,
але завжди лишається страх, що це повториться,
і від цього так боляче.
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДОДОМУ Й ДО РІДНОГО ЛІЖКА
Я дізналася, що в мене біполярний розлад.
Буду відверта:
я не хотіла в психлікарню.
Я туди не хотіла,
але й більше не хотіла бути в пастці власних думок.
Я думала, що життя скінчилося. Думала, що так буде вічно.
Тому я всім кажу, що в мене найкращі друзі й сім’я,
особливо мама й вітчим Браян.
Не треба було розмовляти з ними так, як я розмовляла,
і не треба було ставитися так, як я іноді ставилася.
Вони знають, що то була не я,
і коли я прокидалася на другий день, вони…
Вони розповідали, що було, але вони… Вони пояснювали…
Казали: «Ми знаємо, це казала не ти,
і ми дуже хвилюємось, і… Просто знай, що ми тебе любимо.
Ми не бачимо ніякої різниці між тим, що було вчора й сьогодні».
Але коли я говорила з ними про це,
то знов і знов казала всі ті речі.
Я кажу: «Простіть мене».
Бо я згадую, що зробила,
і я була така жорстока.
Я й досі постійно їм кажу «дякую» і «простіть»,
і все, що я роблю…
А вони кажуть: «Коли ми дізналися діагноз,
усе стало ясно, Селено.
Ти в такому хорошому стані ще не була,
і ми радіємо, що бачимо це, й ми ніколи від тебе не відвернемося».
І вони не відверталися, хоча багато разів було б варто.
Мені вже краще, але…
Не знаю.
Іноді я не можу це пояснити.
Ні.
Я заплуталася.
Коли я вперше виписалася,
я не знала, як житиму з таким діагнозом.
Ану ж це повториться?
Ану ж наступного разу я не вийду з лікарні?
Я мала більше дізнатися про хворобу.
І день за днем звикати до неї.
Малою я боялася грози.
Я росла в Техасі
і боялася, що блискавка й грім принесуть за собою торнадо.
А мама давала мені дитячі книжки,
у яких пояснювалося, що таке гроза, блискавка й грім,
і казала: «Що більше ти про них знаєш,
то менше вони тебе лякатимуть».
І вона мала рацію.
Я тебе люблю.
Мама завжди мене вчила не боятися життя.
-У неї така мудра душа. -Носик? Ударилася об двері?
Вона була така молода, ще школярка,
але хапалася за будь-яку роботу.
Доню.
Вона казала: «Таке в нас тепер життя, але я не спинюся.
Я не здамся. Я зроблю так, що ми житимемо краще».
О, ще одне. «Робота вдома. 145$ на день.
Обробка пошти для місцевої компанії».
Так. Це я зможу.
Мама…
Мама мене народила, коли ще була школяркою.
Татку.
Батьки розлучилися, коли мені було п’ять років.
Поки мама була на роботі, за мною доглядали бабуся з дідусем.
…пісню, яку ти співала про дідуся?
Привіт, татку.
Не уявляю, який це був для тата тиск.
Бачу.
Він багато про що шкодує
і постійно каже: «Вибач, доню. Просто я…
Я не знаю, як з тобою спілкуватися».
Та поруч з ним я почувалася
найкрасивішою у світі дівчинкою,
яка може будь-що і якої ніхто не вартий, і…
Мені його бракує…
але він це знає…
Сфотографуй її, а потім нас разом, добре?
-Тоді стань отуди. -Чекай, зараз.
Я сфотографую.
Подружки навіки.
Більше нічого не скажеш?
Зараз.
Прісцилла – моя кузина,
мабуть, найближча у світі людина, крім мами.
Ми все робили разом.
І донині вона для мене все. Моя кровинка.
Ми так туди й не повернулися.
-Куди ми їдемо? -Не…
-У «Chicken Express» по чай. -Добре.
Якщо любиш роли, то в них є.
Ні, ми… Хочу солодкого чаю.
-Візьмімо три. -Три великих солодких чаї.
-Один з подвійним льодом. -Будь ласка.
Без проблем.
-Не перекрикуй мене. -Ти не сказала «будь ласка».
Я якраз збиралася.
Щоразу, як я приїжджаю додому,
я завжди ходжу в місця, які пам’ятаю.
Бо не хочу втратити це в собі.
Ти сюди приходиш?
Біп!
Вітаю…
Якщо хочете увійти в будівлю, покажіть посвідчення водія.
-Посвідчення водія? -Так.
-Добре. -На моє.
Посвідчення всіх, хто з вами.
У мене нема.
Ну нехай. Я малою сюди ходила.
Мене звати Селена, не хотіла вас турбувати. Дякую.
-Нема за що. -На все добре.
На все добре.
Вона має.
Ви всі…
Ви всі маєте водійські посвідчення?
-Усі. -І я маю.
-Вона сюди ходила… -Я тут училась
-і хотіла… -Ходімо.
Ви тут викладаєте?
-Я секретарка. -Ясно.
От тільки… Я офісний працівник.
Привіт.
Усі заспокойтеся.
Ви офісні помічниці? Скільки вам років?
Тринадцять років.
Такі молодці. А знаєте, я тут вчилася?
-Так. -Справді?
Я була закохана лише в Ділана Альварадо.
Семмі в початкових класах.
Ну добре. У початкових у Семмі Родріґеса.
-Потім у Ділана Альварадо, Кіта Мопіна… -Кіт.
А ще в Ілая.
Це не точно. Справді?
-Так. -Нехай.
А потім у Метью зі школи «Денні Джонса».
І все.
Ніхто з них не відповів мені взаємністю.
-Вони вже про це пожаліли. -Та я просто кажу.
Я б сказала, що вона росла ізгоєм.
У школі вона була не дуже комунікабельна.
У неї було дві чи три подруги,
а от друзів-хлопців було мало.
Отам я брала собі їжу
і сідала отут, за довжезним столом.
-І зазвичай я сиділа одна. -Ні.
-Привіт. Я Селена. -А я вас бачила.
Іноді ви думаєте, що чогось не можете,
та ніхто, крім вас самих, не має права вам таке казати.
А ви й далі займайтеся тим, чим хочете.
-Надихаючі слова. -Тож…
-Так? -Чудово.
Тож надеріть усім дупи… Ой, вибачте.
Ви лишаєтеся після уроків.
Вітаю вас, учні школи «Денні Джонса».
З вами говорить Селена Ґомес.
Дякую, що дозволили мені зірвати вам уроки.
І невеличке нагадування: ваші вчителі не такі вже й погані.
Просто добре вчіться.
Обніміть його, а то він розплачеться.
-Можна автограф? -Він ваш шанувальник.
О боже!
Радій.
-Я теж хочу. -Обніміть і мене.
-Отут… -Не знаю, чесно.
…я виросла.
Тут я жила.
-Отут? -Так.
Мабуть, там і досі є твої відбитки.
Отам…
Бідолашні сусіди, бо якийсь тип продавав отам наркотики,
а ми це бачили крізь вікна, бо нам не дозволяли виходити надвір.
-Шкода було сусідів… -Так.
…бо він паркував тут свою стару машину
з багажником, і…
Ті ж самі двері.
Вітаю.
-Вітаю. -Вітаю, я Селена.
-Як ви? -Як поживаєте?
-Добре. Заходьте. -А можна?
-Прошу. -Добре.
Боже мій.
У цій кімнаті
-я зчищала з риби луску. -Зчищала луску.
Так.
Що він робить, Селено?
Пускає собі кров.
-А це моя спальня. -Тут безлад.
А можна подивитися, чи лишилися на стіні в гардеробній мої записи?
Їх нема.
-Повитирали? -Так.
Я була закохана в Коула й Ділана Спраусів,
тому приходила сюди й писала всіляке.
-Ні. -Дякую.
-Отут записи лишилися. -Справді?
Певно, ви були закохані в Коула.
Боже! Та ну.
Коул, прости, якщо колись це побачиш.
Я сідала верхи…
-Крістіано? -Що?
Отут… Моя бабуся покаже тобі фото.
Вона мене фотографує. Я дивлюся в дзеркало.
Тоді я дізналася, що мене взяли в «Барні».
Ти говорила телефоном.
Це фото було зроблено тут.
Усе таке красиве, Барні.
Вона прийде…
Свою першу роботу я отримала в сім років.
Я цим пишалася, бо могла втекти від того життя й бути в Барні-Ленді,
просто гратися й сміятися.
Не знаю, я полюбила такі втечі.
А потім уже не могла зупинитися.
І от мені виповнилося 11 років, і я переїхала в Лос-Анджелес.
Я хотіла лише працювати. Я любила свою роботу.
Але, зрештою, після стількох років
у мене з’явилося відчуття, що все марно.
Чомусь я почувалася самотньою.
А коли я почала їздити в турне, стало ще гірше.
Після виписки з останнього лікувального центру
я зрозуміла, що мене радує спілкування.
Це Джойс.
Вона точно жива, Прісцилла?
Так. Спитати в бабусі?
У неї був чудовий ляльковий будиночок, який я так сильно хотіла собі.
Аж підклала їй на ґанок фекалії?
Перестань. Це Чарлі підклав.
Над нею постійно знущалися.
Вітаю.
-Вітаю, я Селена. -Так?
Я приходила сюди, коли тут жила Джойс.
-Селена Ґомес? -Так.
Так.
Вона тут?
Так. Вона… Заходьте.
-А можна? -Так.
Добре.
А у вас ще є…
-Ляльковий будиночок? -Нікого не пускай.
Як ти?
-Боже мій. Вітаю. Не рухайтеся. -Дякую.
-Треба рухатися. -Он будиночок.
Вітаю. Це… Це ж ляльковий будиночок! Не вставайте.
Я й не зможу, дитино.
-І не треба. -Як тобі моя лисина?
Вам пасує.
Це я пережила, але цього року двічі ламала кісточку.
-Я не можу встати. -Ану дайте подивлюся.
Та що там дивитися?
Як прикро.
Я зламала палець на нозі.
А як твоє здоров’я?
Моє здоров’я в нормі. Вовчак у стадії ремісії.
-Це добре. -І це мене тішить.
Два роки тому мені пересадили нирку,
і поки що все нормально.
-Добре. -Так,
-просто щодня приймаю ліки. -Вовчак схожий на розсіяний склероз.
Справді? Я не знала.
У них багато схожих симптомів. Це аутоімунне захворювання.
-Так? -Що ти про мене пам’ятаєш?
Я пам’ятаю… Пам’ятаю, коли ми приходили,
то ми з Чарлі хуліганили.
Так. Ось вам і щиросердне зізнання.
Так. І я прошу у вас вибачення за…
А ще щось пам’ятаєш?
Пам’ятаю. Ви пускали нас у дім,
пригощали печивом, я йшла отуди, і…
Я чекала, що ти скажеш про печиво.
-Я не забула. Ми гралися з будиночком. -Дама з печивом.
-По-моєму, він раніше стояв тут. -Так.
Правильно.
Боже. Джойс, я так любила з ним гратися.
-Рада була вас бачити. -Я щаслива, що ти…
Якось я попросила Деббі, щоб ти мене провідала.
-Я рада, що прийшла. -Таки прийшла.
-Навіть просити не довелося. -Ні.
Ти теж хворієш.
Це пусте. Переживемо.
-Дуже тобі дякую. -Приємного вам дня.
-Я за вас молитимуся. -Добре, дякую.
Бувайте.
-До побачення, Селено. -Бувайте. Дуже вам дякую.
-Дякую. -Рада була зустрічі.
Дякую вам.
Добре.
Коли я захворіла на вовчак, мені було дуже страшно.
А коли я одужала, я сказала:
«Я можу навідувати цих людей, бо сама через таке пройшла».
Привітики.
А потім мені пересадили нирку, й було чимало всього.
Після цього почалися проблеми з психічним здоров’ям,
і я сказала собі те саме: «Тепер я цих людей розумію».
-Нічого не буває просто так. -Ну все. До зустрічі.
Селено, просто будь собою.
Перестань старатися.
Усім байдуже, що ти робиш.
Важливо те, хто я. І те, яка я.
Я вдячна за свою сім’ю.
Я вдячна за друзів.
Я вдячна за те, що я жива.
Я додам ще три абзаци, які я написала.
«Нам легшає, коли ми кажемо правду,
-тож я розкажу свою». -Так.
«Я страждала морально та емоційно
і була не в змозі себе опанувати.
Здавалося, ніби мене враз охопили весь біль, тривога і страх,
і то був найстрашніший період у моєму житті.
У той день я дізналася, що в мене біполярний розлад».
А може, не треба казати, що в тебе біполярний розлад?
Тобі 27 років,
і в тебе попереду ще все життя, щоб розповісти це світові,
хіба що ти рішуче настроєна розповісти про це зараз.
-Ясно. -Ніхто не проти.
Просто це буде у всіх на вустах.
І це означає, що… Що?
Певні люди, режисери чи ще хтось не схочуть зі мною працювати?
А хто сказав, що з ними захочу працювати я?
-Слушно. Як скажеш. -Думаю, я всім розкажу.
-Так. -Я розкажу. Хай буде.
-І крапка. -Напишемо… Так.
Селена Ґомес розповіла…
БОСТОН
-…про боротьбу… -Вона повідала
про свою боротьбу з депресією й нападами тривоги,
про лікування, яке, за її словами…
Я маю 20 хвилин?
-Нервуєшся? -Мені щось зле.
Нерви?
Кажу вам, мені геть недобре.
-Вона голодна? -Дуже зле.
-Що? -Що таке?
Чи нерви.
Схоже на це.
Що від нього?
-Від нього мене нудить. -Аж пече.
Так.
Привіт, Ракель.
Привіт, Селено.
Така краса, Ракель. Це на тобі сукня чи костюм?
Ні. Така дивина…
Я з великою радістю вітаю тебе
на щорічній вечері психіатричної лікарні McLean.
Вітаю. Я дуже рада тут бути,
і мені трохи ніяково, тож вибачайте.
Так. Я працюю з семи років
і швидко навчилася вживатися в роль.
Я і працювала, і вчилася, і зустрічала з хлопцями
стільки, скільки себе пам’ятаю.
Моє життя було чудове, але глибоко всередині я страждала.
Торік мені було важко психічно й емоційно,
і я не могла себе опанувати.
Я звернулася по допомогу,
і лікарі змогли поставити мені чіткий діагноз.
Коли мені його озвучили,
я нарешті збагнула, чому стільки років
страждала від депресії й тривоги.
Тож я почала з цим боротися віч-на-віч,
бо в дитинстві мама мене вчила дивитися в обличчя страхам і незгодам.
Тепер я щасливіша й здоровіша,
а мої емоції й думки ще ніколи не були настільки під контролем.
І це мене дуже тішить. Дякую.
Так приємно це розповідати, бо все так, як я й кажу.
Я багато років вагалася, чи розповідати про це,
але дуже приємно, що цього разу все так, як я кажу.
Іноді мене лякають власні думки й почуття,
але це не робить мене якоюсь не такою.
І не робить мене слабкою.
І не применшує мене.
Це робить мене людиною.
Я теж так жила, й те, що ти привселюдно про це розповіла…
якби хтось не привернув до цього увагу,
нічого б не змінилося.
Кажу від щирого серця – твоя сміливість вражає,
і думаю, так ти рятуєш комусь життя. Я впевнена,
-тож дякую за те, що ти робиш. -Ого, надіюся, я роблю…
Надіюся, я роблю свій внесок.
Безперечно, дякую. Це така честь.
Це ви рятуєте життя, а я зроблю все, що в моїх силах,
-і дуже рада тут бути. -Дякую.
Уже те, що ти публічно розповіла про свої психічні проблеми,
-про депресію й тривогу… -Так.
Три роки тому в жовтні я ледь не покінчила з життям
і пам’ятаю лише… О, дякую.
Моя відвертість помогла того вечора.
Я написала Джулії Майклз і Джастіну Трентеру
і сказала: «По-моєму, я готова поділитися, що мені сумно».
Ми за 45 хвилин написали пісню. Я так швидко пісень ще не писала.
Вона не просто про втрачене кохання. А про те, як я вчуся обирати себе.
Обирати жити.
І надіюся, що люди знайдуть у ній благодать і спокій.
Ти обіцяв мені цілий світ І я на це купилася
Ти був для мене всім І тобі це подобалося
-Татку. -Ти підпалив мій ліс
І дав йому згоріти У моєму хорі ти співав фальшиво
Бо він був не твій
Я бачила знаки, але нехтувала ними
Ця пісня про цілковиту втрату себе.
Ти спалив мої мрії
І про шлях до того, щоб знов себе віднайти.
Ти любив завдавати болю Усім, крім себе
Ти ще кохаєш Джастіна?
Усе було на видноті.
Селено, прокоментуєш заручини Бібера?
Що ти любиш у Бібері?
Можна мені сходити… по їжу? Можете не… Я йду по їжу.
Мене наче переслідували колишні стосунки, ніхто не хотів їх забути.
А потім я просто лишила їх у минулому.
І більше не боялася.
-Усім дякую. До зустрічі! -Молодці.
-Знято. -Дякую.
Тут написано: «За прогнозами, Селена Ґомес
дебютує в топ-20 рейтингу Billboard Hot-100.
Селена й Адель – єдині за всю історію співачки,
-чиї пісні дебютували з проривом». -Так.
-Я зараз заплачу.
-Це твоя найпопулярніша пісня? -Так.
Твій найбільший хіт, так?
Я хотіла бути якнайчесніша
і вважаю, що мені пощастило, бо я можу
дарувати людям радість.
Мені треба було пережити найтяжчий у моєму житті розрив,
щоб потім враз усе забути.
Я була спантеличена, але це мало статися.
Зрештою, це найкраще, що зі мною сталося.
То ти кажеш, що…
Ти не чув, що це найкраще, що зі мною сталося?
-Вибач. -Ти мене перебив.
-Більше не скажу. -Ну скажи.
Ні.
Добре. Що ти хотів спитати?
Це найкраще, що з тобою сталося?
Так, це найкраще, що зі мною сталося.
Коли ти хочеш випустити альбом?
-У січні. -Ясно, супер.
Тільки скажи, чи ти кудись їдеш,
-чи є якісь справи, чи… -Мені треба в Кенію і в Лондон.
Добре.
Це будуть цікаві пів року.
Ти цього року хочеш виступити на церемонії AMAs?
Так.
Добре.
-Якщо ти плануєш виступити… -Хочу.
-…треба починати готуватися. -Супер.
-Добре. -Живіт.
-Ти голодна? -Ні.
-Порядок? -Так, мабуть, це нерви.
Тут ще й прохолодно. Дати тобі светр?
-Мені жарко. -Справді? Добре.
-Тоді ти там, де треба. -Так.
-Тут як в Амазонці. -Тут наче в іглу.
Тут як в іглу.
-Ви мене вб’єте, але… -Почнімо заново.
-Ви мене вб’єте, але я вийду. -Добре.
-Мені щось… Так. -Ти в порядку? Вибач.
Певно, нервується через зустріч.
Мабуть.
-Я теж. -Ясно.
Так.
Я понад два роки не виступала на сцені
і досі не знаю, чи готова до цього.
Але яка від пісні користь, якщо я боюся її співати?
Після виступу на AMAs я збиралася поїхати в Кенію.
Лікарі роками мене не пускали через пересадку нирки,
але вже можна летіти.
Ми з Ракель хотіли з’їздити до учнів початкових класів
і в коледж для дівчат.
Я помагала «WE Charity» збирати гроші на будівництво обох закладів у Кенії.
Я знала, що це ризиковано,
але це була єдина нагода перед виходом мого альбому.
-Уже все. -Усе?
Так, усе. Молодець.
-Добре. -Глибокий вдих і видих.
Привіт!
-Зробила укол? -Так.
-Молодець. -Я лежу.
Болить?
Так, аж рука заніміла.
Ой боже.
-Тепер ти знаєш, через що я пройшла. -Знаю. Ти пройшла й не через таке.
Я хотіла сказати: «Ні, не знаєш».
-Я все одно тобою пишаюся. -Дякую.
Це буде довгоочікуване повернення Селени Ґомес на сцену AMA.
І її перший виступ…
ЗА ДЕНЬ ДО ВИСТУПУ
…за понад два роки
після розриву з Бібером і нетривалої перерви від шоубізнесу.
Я бачила знаки, але нехтувала ними
Рожеві окуляри все спотворили
Ти підпалив мій…
Висота звучання – це нерви.
Якщо спрацює м’язова пам’ять,
тобі не доведеться напружуватися, голос литиметься сам.
Довіряй собі.
А тепер заспівай щось інше, Селено.
-Заспіваю оцю. -Добре.
Давай.
-Голосніше! -Це не моя пісня.
Я навіть не пам’ятаю її всю.
Байдуже. Співай, скільки пам’ятаєш.
Я борюся з голосами в голові
Які кажуть, що я ніщо
Продовжуй!
З кожним брехливим словом
Що я нічого не досягну
Поможи мені, Ісусе.
Ти обіцяв мені цілий світ І я на це купилася
Ти був для мене всім І тобі це подобалося
Ти підпалив мій ліс
І дав йому згоріти У моєму хорі ти співав фальшиво
Бо він був не твій
У Селени Ґомес сталася панічна атака перед…
Вона фальшивила…
Ґомес не вчилася співати
після десятирічної кар'єри й заробляє мільйони.
…за чотири роки. Але тривога так не зникає.
Вона навіть каже, що вовчак посилює напади тривоги.
Привіт. Вона прокинулася.
-Привіт. -Привіт.
Як ти тут?
Привіт, Вінні.
Я принесла тобі суп і…
і шинку з сиром.
Алін питала, коли в тебе буде промотур у Лондоні, після Кенії,
ти будеш там три дні.
І питала, чи ти можеш… чи ти хочеш день побути в Парижі, а потім додому.
-Ти поїдеш зі мною, Ракель? -Так.
Добре.
Так? Це не буде занадто?
Ні, але я не хочу спішити.
Я кілька років не робила промотурів.
Я їх ненавиджу.
Думаю, буде чудово,
бо ти з нетерпінням чекаєш виходу альбому,
і ти вірна собі.
Я більше не хочу про роботу.
-Добре. -Подивімося фільм.
Мені потрібна перерва.
Від усього?
Ні. У мене багато роботи.
Гантере, може, прогуляєшся й зайдеш перший…
Знаю, ти не перевіряєш свій розклад, але ти їдеш в Африку.
Так, спершу я поїду в Кенію,
а потім у промотур у Лондон і Париж.
Ясно. Ти встигаєш усе зробити
-до наступного місяця? -Так.
Я спокійна.
Потім будуть відеокліп, піар-кампанія, пісня.
-Ноутбуків нема? -Ні. Роззуватися?
-Так. -Так.
Полетіли.
МАСАЇ-МАРА, КЕНІЯ
Дякую.
Вітаємо.
-Ми кажемо, що це благословення. -Що?
Коли йде дощ, ми кажемо, що це благословення.
-Благословення? -Так.
Коли тут іде дощ, це вважається благословенням.
О, чудово.
Нате. Надіньте оце. А ви з камерою не намокнете?
-Порядок. -Усе нормально?
-Усім привіт. -Вітаю.
-Вітаю. Як тебе звати? -Анісія.
-Анісія? А я Селена, дуже приємно. -Так.
Привіт. Мене звати Селена. Я приїхала з «WE Charity»
і хочу відзначити ваше прагнення здобувати освіту.
Я дуже рада тут бути.
А до якого ви довчилися класу? Дванадцятий клас закінчили?
Я пішла з восьмого класу,
а з дев'ятого по дванадцятий вчилася на знімальному майданчику.
По п’ять годин, а потім працювала.
Ого.
Було цікаво.
Навчатися вдома за комп’ютером. Це хоч і не в класі…
Ого.
…але мені подобалося. Я так змогла.
Торік у нас була талант-група,
і ми співали вашу пісню. Оцю…
Хто сказав, що ти не ідеальна
Це ж моя пісня!
-Моя чи не найулюбленіша. -Хто сказав
Хто сказав, що ти не ідеальна? Хто сказав, що ти цього не варта?
Хто сказав, що боляче лише тобі?
У школі я була сором’язлива,
тому зазвичай тусила з двома подругами.
Моя двоюрідна сестра була капітаном команди підтримки,
тому мене ніхто не ображав.
Двоюрідна сестра все тримала під контролем.
Ясно.
Я виросла в сім’ї з вісьмома дітьми. У батьків восьмеро дітей.
Мама сказала, що вони хочуть видати мене заміж,
але якось вони сказали:
«Оскільки ти вчишся у школі й отримуєш стипендію,
наша допомога не потрібна».
Вони не платять за школу
і сказали, що не віддадуть мене заміж.
-Дуже цікаво. -Ви вірите в кохання?
У кохання?
Ви вірите в кохання?
-Так, ви любите одна одну. -Так.
Кохання – це подарунок.
-Так. -Так.
Ви мрієте про кохання чи думаєте лише…
-лише про навчання… -Я…
-…а кохання потім. Так? -Так.
Мати хлопця чи щось таке.
Я буду зустрічатися з хлопцями, коли закінчу школу.
Молодець.
Бо я не хочу розсіювати увагу.
Хочу спершу зосередитися на навчанні.
Коли ми будуємо дім,
ми ж не починаємо з даху.
Ми починаємо з фундаменту.
У мене його ще нема,
тож я спершу закінчу школу…
а потім можна буде подумати про кохання.
Гарно сказано.
Дуже добре сказано.
-Моє ім’я? Селена. -Селена?
-Так. -Селена.
-А вас як звати? -Даяна.
Даяна?
Красиве ім’я.
Ракель.
-О, так. Вона каже, що в неї є син. -Невже? Він уже дорослий. Ясно.
А він би мене вподобав?
Скільки йому років?
-Йому 20 років, майже 21. -Ясно!
-Годиться. -Він більше підходить
Селені. Нам обом по 27 років. Селена любить хлопців, молодших за себе.
О боже. Що? Ракель.
Любила. Раніше.
Я переживаю, що вовчак повертається.
Відкриєш пляшку?
Руки й досі слабкі.
Тремтять?
Ні, болять.
-Коли роблю отак, то болить. -Чому?
Не знаю. Я сходила до лікаря. Він сказав, що набряків нема.
Сказав, що єдиний спосіб з’ясувати причину – зробити…
Дякую.
-Треба зробити КТ чи МРТ. -А, так.
Мабуть, приїду й зроблю.
Я Бетті Чеп і вчуся тут на медсестру.
Коли міряєте артеріальний тиск, який середній…
Медсестри завжди поряд,
коли комусь зле, і підтримують людей.
По-моєму, це найкраще, що я можу зробити в житті.
Тато був для мене взірцем.
І він навчив мене, що…
Що треба бути до людей співчутливою
і віддавати більше, ніж отримуєш.
Так.
Я вірю в Бога.
Я завжди собі повторюю: хай що про мене думають люди
і хай які в Бога на мене плани,
це те, чого я досягну в житті. Так.
-Неймовірно. -Так.
-Я теж вірю в Бога. -Ого.
Я народилася в сім’ї з середнім достатком.
Але, на жаль, коли я була в десятому класі,
тато загинув у ДТП.
Мама була не в змозі оплатити навчання в школі й гуртожиток.
Тому я шість років просиділа вдома.
Збирала хмиз, приносила воду й поралася по дому.
Ті шість років були нестерпні,
бо я почувалася тягарем для мами і для всіх інших.
Я занепала духом і втратила надію.
Я пішла на річку й подумала…
«Краще я втоплюся в цій річці.
І все скінчиться, і я…
Я більше не побачу маминих страждань,
не побачу сестер і братів…
Просто покінчу з усім цим».
Я просиділа деякий час на березі й подумала…
«Якщо я зараз втоплюся – а я ж найстарша дитина в сім’ї…
яким я буду для братів і сестер прикладом?»
-Ого. -Тому я себе опанувала,
набрала води й пішла додому.
А через два тижні…
мене покликали на співбесіду сюди, в WE College.
-Ого. -Це диво.
І подивіться на мене тепер. Я взірець для решти дівчат.
Так і є.
Іноді мене кличуть розповісти мою історію дівчатам…
і зазвичай я їм кажу: «Навіть якщо ви змушені робити те, що й завжди…
продовжуйте це робити, й диво не забариться».
-Так. -Так.
Потрібна неабияка мужність, щоб думати про самогубство
і зрозуміти, що не варто цього робити.
-Так. -А ти ж сама-одна.
Мені це знайомо. Коли ти розповідала,
мені знайомий стан, коли хочеться щось
-собі заподіяти. -Так.
Я рада нашому знайомству.
І для мене честь з вами познайомитися.
Ракель! Іди сюди.
Я ставлю собі за мету…
я мрію про це вже сім років –
-створити законопроєкт… -Так. Ого.
…про обов’язкові уроки терапії
від початкових до старших класів.
Знаєте, маленьких дітей питають у садочках,
що вони почувають,
а вони показують усміхнений чи сумний смайлик і вчаться розрізняти емоції.
І це чудово, але чом би ще й не розмовляти про емоції?
-Емоції стають складніші… -Так.
…і буває важко ними керувати.
-А можна дивне запитання? -Так.
КРЕЙҐ ЗАСНОВНИК «WE CHARITY»
-Що тебе стримує? -Ти ж готова.
Стримує, що я не зможу. Що я на таке не здатна.
Що я не досить у цьому обізнана.
Не знаю. Я росла з цим відчуттям.
Так.
Але саме завдяки цьому
ти добре розумієш інших.
І саме тому цей законопроєкт маєш створити ти.
Якщо чесно, я ніколи не почувалася в чомусь впевненою.
Навіть коли я стою перед юрбою на сцені,
я знайду одну людину, якій я не подобаюся, й повірю їй.
А я хочу вірити в себе.
Люди, яких я зустріла в Кенії, такі щедрі.
Я хочу відчути, що я заслуговую бути тут з ними.
Ми ще поговоримо.
-Про що? -Про все це.
-Про що? А, знаю. -Я знаю, тобі сумно.
Треба що три місяці кудись їздити.
Будемо щокварталу планувати поїздки.
І треба поговорити, чому не любиш бувати вдома,
чому не хочеш вмикати телефон. Так…
Так не повинно бути.
Розумієш, про що я? Про те, чого ти можеш досягти в житті
і від чого не боятимешся вмикати телефон,
і з радістю йтимеш додому, і не ненавидітимеш свою роботу.
Розумієш, про що я?
Ти можеш зробити щось таке, що поможе
тобі це подолати.
Не обов’язково постійно жити в такому стані.
У певному сенсі це втеча від реальності. Розумієш? Це наче…
Чи реальність – оце?
Це не реальність. Це їхня реальність. Це…
Це може бути твоєю реальністю кілька разів на рік.
Можеш приїжджати сюди на тиждень і чимось помагати,
але це не твоя реальність.
Я хочу лишитися тут назавжди
Я не хочу заплющувати очі
ХОР ХЛОПЧИКІВ-КЕНІЙЦІВ
Я хочу лишитися тут назавжди
Я не хочу заплющувати очі
Я хочу лишитися тут назавжди
Я не хочу заплющувати очі
Я хочу лишитися тут назавжди
Я не хочу заплющувати очі
ЛОНДОН
-Хто це? -Папараці.
Боже. Там повно папараці.
Так, чимало.
Тут дуже шумно, Кріс.
Знаю.
У мене культурний шок.
Розумію.
Селена. Доброго ранку.
Привіт.
Уже сьома ранку. Через пів години прийдуть візажисти і стилісти.
Селлі.
Ох, мені наснився кошмар.
У Кенії мені снилося лише хороше.
-А потім… -У Кенії кошмарів не було.
Що я говорила?
Я розчула небагато, бо ти бурмотіла,
але одне розчула. Ти сказала: «Я всім взяла кави!»
-А я така: «Ого!» -Вона таке сказала?
А вона мені…
Твоя робота
дає тобі змогу отак подорожувати
і робити свій внесок, розумієш?
Тож навіть якщо твоя робота важка, вона…
Замовиш тайські страви?
Хочеш тайських страв о 07:00?
-Так. -Добре, замовлю.
У нас у студії єдина й неповторна королева – Селена Ґомес!
-Виходить альбом. -Так.
Ти брала перерву.
Що ти робила під час цієї перерви?
Під час неї було дещо особисте й нелегке,
і мені це було необхідно перед виходом альбому.
Усім привіт. Я Селена Ґомес
і відповідаю на питання з інтернету.
«Селена Ґомес їсть печиво виделкою».
Цікаві питання. Я роблю для світу щось дуже визначне.
Яке це за сьогодні інтерв’ю?
Четверте.
-Четверте? -Аж четверте?
Селено, від твого синглу
хочеться плакати, обняти тебе,
загорнути в ковдру й говорити про хлопців.
Пісня якраз про те, що насправді
не треба сидіти й говорити про хлопців.
Селено, для шанувальників!
Привіт, я Селена Ґомес і граю в емодзі-гру.
Ти маєш дивні вподобання в їжі?
Попкорн з розсолом.
Улюблений колір.
Мій улюблений колір – червоний.
-«Чаклуни з Вейверлі». -Стоп.
Опишіть одним словом діджея.
«Marshmello».
-Пухнастик. -Добре. Це все. Дякую.
-Дякую. -Дякую.
Ой. Добре, вибачте.
Дивні якісь питання.
Згаяла час та й годі.
Що в мене за планом?
Треба вставати, через 10 хвилин тебе почнуть збирати.
Вибач, я ще сонна. Що мені робити?
Стан, який буває під час джетлагу,
буває тільки після перельоту.
-А що це? -Це купа всього.
-Це й не втома. -Знаю.
Ти наче в іншому світі.
-Як у космосі. -Так.
Встромляй.
Це по мене.
У день прильоту ми йдемо на день народження Марісси. Пам’ятаєш?
У день прильоту? Ні. Я робитиму своє.
Я не піду. Мені ж на другий день… знімати кліп.
Клас.
-Це чимало всього. -Буде весело.
Я не сумніваюся, але ми ще кілька днів будемо ніякі.
Так. Я просто подумала, що ти захочеш піти,
-але… -Я б пішла,
-але тоді в мене буде один вихідний. -Добре.
Думаєш, я скаржуся на свою роботу?
Так. Принаймні схоже.
Зовсім ні. Ракель, я кажу, що мені треба відпочити.
-Це ж не щось погане. Авжеж, я… -Авжеж, не погане.
Важливо не що ти сказала, а як.
Я не скаржилася на роботу,
а сказала, що добре було б відіспатися.
-Ти вважаєш, що я невдячна за… -Ні, я не вважаю тебе невдячною.
Просто мені здається, що ці кілька днів ти трохи сама не своя,
і хочу з’ясувати причину.
У нас був цікавенний тиждень в Африці…
Знаю.
Я ще не прокинулася.
Ти чула, як я всім сказала, в якому я захваті від Лондона.
Що ще ти від мене хочеш?
Нічого.
Я спитала, чи все нормально, бо ти якась пригнічена.
Мені тут цікаво.
От і добре. Рада, що тобі цікаво.
Мені так не здалося, тому я в тебе і спитала.
Ну все, набридло.
Вітаю.
Про новий альбом. На що б ти хотіла, щоб фанати
звернули в ньому увагу?
Я відчула, що пора мені повідати свою історію,
поки вона ще актуальна.
Відчула, що те, що лягло в основу «Lose You to Love Me»,
має стати піснею.
Вона про те, що ви не самотні,
що самотнім бути так тяжко,
і що це можна побороти, лише відпустивши ситуацію.
Ти співачка й акторка, працювала в кіноіндустрії й у сфері моди.
Ти хотіла б спробувати себе ще в чомусь?
У майбутньому.
Я ще трохи побуду в цьому.
Але, зрештою, коли моя кар’єра піде на спад,
я, мабуть, присвячу більшу частину життя благодійності.
-Добре. Мене влаштовує. -Так.
Ого. Дякую.
-Я це ціную. -Дуже вам дякую.
Видно, що слухали дуже уважно.
Усе, закінчили?
-Так. -Дістало.
Можна я сяду?
Аякже.
-Сідай. -Закінчили.
Перевдягнемо тебе.
-Найтупіше інтерв'ю в моєму житті. -Що сталося?
Остогидло. Я більше не можу. Це так тупо.
Через такі інтерв’ю я почуваюся нікчемою.
Так.
Вона ставила цікаві запитання,
але геть не слухала моїх відповідей.
Я більше так не хочу.
Я почуваюся товаром.
Боже.
-Це мене розізлило. -Так.
А знаєте, я почувалася, як тоді, коли працювала в Disney.
Це тригер.
Не зна… Я роками намагалася позбутися того образу.
Я схожа на чаклунку
в такому вбранні… знов з чарівною паличкою.
-Пусте. Нехай. -Ти це зробила.
-Більше вже не треба. -Так.
Привіт.
Селена!
-Привіт, Селено. Як життя? -Селена!
Селена!
Я йду туди.
Ти красива. Дякую.
Як ти? Не плач.
Усе добре. Не плач.
-Усе… Надіюся, це сльози щастя? -Так.
От і добре.
-А можна фото? -Так. Зробімо фото.
Селено, фото!
-Усе добре? -Я в порядку.
Вип’єш ранкові ліки?
Я знаю, що ти скажеш, але… треба.
Доброго ранку, Селено!
Прикріпіть мікрофон під кофтиною чи зверху.
Знаєте, що робити?
Ні. Так я краще працюю.
Ми залишимо вас саму в кімнаті.
Перед дзеркалом. Це розмова з самою собою.
-Ясно. -Ви чутимете
з отого динаміка, що треба робити.
-Добре. -А далі – імпровізація.
-Добре. -Чудово.
Вітаю, Селено. Відкрийте, будь ласка, перший конверт.
«Пісня, яка нагадує мені про закоханість».
Не знаю, чи є така.
Конверт номер два, будь ласка.
«Що я бачу, коли дивлюся в дзеркало?»
Чому питання такі відверті?
Я…
Я бачу…
Я ще так і не зрозуміла, що я там бачу.
Хороші запитання.
Твоя найбільша мрія.
Найбільше я мрію, що зможу рятувати життя…
людям за допомогою…
чогось такого,
як пісня, музика чи я сама, просто говорячи про негаразди,
випробування і страждання, які я пережила.
Що я буду голосом для тих, хто не розуміє, що з ними діється
чи що вони відчувають.
Надіюся, так і буде.
Дивовижно. Дуже дякую.
Ця дівчина змучена тривогою
і не може поворухнутися, коли дивиться в дзеркало.
Коли всі дивляться, вона всміхається, та коли вона сама, вона плаче.
Вона ховається, бо боїться показати себе.
Мій світ такий порожній.
Мій світ такий великий і холодний.
Я прагну радості й надії.
Чистого повітря, яким я нарешті зможу дихати.
Як було, вже не буде.
Чому всі у футболках з написом «rare»?
Вийшов альбом «Rare». «Rolling Stone» у захваті.
У «Billboard» ти тріумфаторка.
«Variety» пише, що «Rare» – чи не найкращий попальбом
-за останній час. -Це Селенин
третій студійний альбом і перший за чотири роки.
Співачка каже: «Цим альбомом я наразі пишаюся найбільше».
Кенія була як сон.
Коли я з цікавості спитала про хлопців,
усі сказали: «Ні.
Ми просто…»
Вони почали хихотіти і сказали: «Ми хочемо робити своє,
а кохання прийде потім». А я думаю: «Класно».
Прикольно.
Ті дівчата були впевненіші в собі, ніж була я, і було приємно це бачити.
Іноді… я буваю…
Я себе накручую,
і виникає відчуття, що в якихось аспектах життя
я не віддаю, а це не… І через це я…
Через це буває так погано.
Я ніби тільки беру й беру, а люди повинні дати мені оце
й оце,
хоч насправді я не така.
Тепер я хочу подорожувати що три місяці.
Я вечеряю з Алін і Заком,
і ми поговоримо
-про мої цілі. -Так.
Поговорімо трохи про твою поїздку й про організацію WE.
Може, ти почнеш?
Поділися своїми думками.
Я хотіла б скласти навчальну програму,
за якою вчилися б у школах.
Мені є що розказати про зв’язок зі своїми емоціями
і про важливість цього.
Ти у великій біді,
-якщо цього не розумієш. -А ще…
Ти не маєш співчуття й емпатії.
-Так. -І не вмієш
ладнати з людьми, бо не знаєш як.
І ти хочеш бути до цього причетна.
-Це для мене… -Ти хочеш цим займатися.
Дуже-дуже важливо.
Почнемо випуск з новин про смертоносний вірус,
який, за словами органів охорони здоров'я, може вбити тисячі
чи навіть мільйони людей.
Сьогодні вранці в США підтвердили другий випадок.
Це новий штам так званого коронавірусу.
Найбільші міста країни
тепер схожі на міста-привиди.
За одну ніч наше звичне життя
поставили на паузу.
Американці намагаються пристосуватися до «нової норми».
Інфраструктура – від приватних гігантів,
як Microsoft до Міністерства енергетики
і навіть Міністерства фінансів, – дуже постраждала.
-Законодавці вимагають відповідей… -Селено,
поміряємо тобі артеріальний тиск.
Привіт, Вінні.
Вітаю й дякую, що ви з нами.
Починаємо з екстрених новин про «WE Charity».
Організація опинилася в центрі розслідування діяльності
прем'єр-міністра Джастіна Трюдо.
«WE Charity» припиняє свою роботу в Канаді.
Проблеми почалися після того, як Ліберальний уряд
без тендера присудив організації багатомільйонний контракт на…
Звинувачення проти «WE Charity»
унеможливили мою дальшу роботу з ними.
Найважливіше…
Це розбивало мені серце, бо я бачила їхні добрі наміри
і дівчат у Кенії, життя яких змінилося.
А тепер усе так заплуталося.
Ми створили організацію в 1995 році,
ще підлітками, у батьківських підвалах у Торнгіллі,
-і сьогодні нам 25 років… -Не можу слухати. Я розчарована.
Я була в розпачі.
І сердилася.
Пандемія Covid-19 розлучила нас з друзями й рідними.
І здавалося, ніби в мене забрали ще й мету, яку я знайшла в Кенії.
І от коли мені здавалося, що гірше вже не буде,
стало ще гірше.
Не знаю.
Мій вовчак.
Десь болить?
Іди обніму. Мені жаль.
-Порядок. -Люблю тебе.
І я тебе.
Це минеться.
Лікарі розберуться. Тобі полегшає.
Коли ти дізналася про вовчак,
було так само?
Так, але я була молодша.
У мене давно вже такого не було.
-Боже. -Воно болить
уже зранку, коли я прокидаюся.
Я зразу починаю плакати, бо болить.
-Так. -Болить геть усюди.
Мені сняться кошмари про минуле.
Я думаю, що моє минуле й помилки вганяють мене…
в депресію.
Я працюю все життя, ще змалечку,
і єдине, чого я хочу, – це сім’я.
Я хочу бути мамою.
Я сказала Ракель, що іноді хочу все покинути
і жити щасливим, нормальним життям, як усі інші.
А вона сказала: «Мені здається, що Бог дав тобі сил
не кидати, не опускати рук».
Я не хочу бути суперпопулярною.
Не хочу такого.
Але знаю – якщо вже я відома, я маю використати це на благо.
Я наче застрягла, а хочу рухатися вперед.
Вітаю.
Вітаю, це доктор Воллес.
Я дзвоню повідомити вам результати аналізів.
У вас позитивний ревматоїдний фактор,
а це означає, що у вас вовчак і ревматоїдний артрит.
Ми можемо виписати вам ще одну дозу ритуксану, яка, ймовірно, –
при вашій швидкості засвоєння –
десь на рік позбавить вас болю в суглобах.
Добре.
-Гаразд. -На все добре.
-Бувайте. -Бувайте.
Принаймні це щось прояснило.
Мені завжди краще, коли є відповіді,
але того разу ритуксан дався мені важко, проте я…
А що це?
Ритуксан — це ліки, які вводять через крапельницю,
і процес триває десь чотири-п’ять годин.
Спершу буває тяжко, але це нічого.
Отак.
Мені дали заспокійливе, бо я не можу сидіти й нічого не робити.
Бабуся не захотіла прийти, бо вона…
бо вона раз бачила мене в такому стані.
Не бери в рот.
Нащо я тут?
Чому я жива?
Глянь на неї. Дюймовочка-балерина.
Не просто ж так.
Перше купання. Він як те щуреня.
А тепер твоя черга.
Заткнися.
Я люблю своїх друзів, свою сім’ю. Думаю, я чудова дочка.
І чудова подруга. І це для мене дуже важливо.
Що це таке?
Та, вочевидь, я й досі жива, щоб зробити все, що можу,
щоб помагати іншим.
Я СЕБЕ НЕНАВИДІЛА, ТА ДОЗВОЛИЛА СОБІ СИДІТИ…
Серцем я й досі в Кенії,
але іноді в мене там виникало чуття вини.
Не знаю, це бісить.
Я ж з’їздила туди, відзняла матеріал, прожила все це.
Але це так важко, бо я почуваюся егоїсткою.
Поїздка була чудова. І чи відчуваю я, що вона була корисна? Так.
Але чи відчуваю я, що зробила достатньо? Ні.
Поговорити з кимось у Кенії про психічне здоров’я –
це прекрасно.
Не знаю…
Не знаю, чи було в мене таке:
«О, я туди з’їздила, я така хороша людина».
Мені скоріше здається, що для мене це лише початок.
Усім привіт. Я Селена Ґомес.
У Всесвітній день психічного здоров’я я запросила доктора Мурті –
головного військового лікаря – поговорити зі мною про самотність
і про те, як людям подбати про своє психічне здоров’я.
Дякую за запрошення, Селено. Я тішуся,
що ми порушили цю тему.
Ситуація була доволі важка ще до початку пандемії COVID-19
через високу статистику самотності, депресії і тривожності,
і я маю побоювання, що багатьом людям стало ще гірше.
Як розпізнати самотність у собі й в інших?
І чи симптоми самотності – це лише коли ти сам-один?
Так зразу й не скажеш.
Глибоко самотнім можна почуватися навіть у юрбі.
Саме тому у світі повно людей,
які, на перший погляд, здаються успішними.
Вони знамениті, багаті, впливові.
Але насправді важлива якість спілкування з іншими людьми.
Коли ми спілкуємося
з тими, з ким не можемо бути самими собою,
це віддаляє нас від людей.
Так.
І, виявляється, служіння – чи не найкраща протиотрута
від самотності.
Через служіння можна побачити, що нам є чим
поділитися зі світом,
і для цього не обов’язково працювати в їдальні.
Можна ж просто уважно когось вислухати.
Ми можемо поділитися чимось надважливим.
Правильно.
Селено, віднайти справжнього себе
і мати тісний зв’язок з людьми, які поруч,
не означає, що треба стати кимось,
ким ми не є.
Це означає стати тими, ким ми є за своєю суттю,
-розкрити найкраще в собі… -Ого.
…і пізнати свою сутність і призначення
через дарування і приймання любові.
Я вражена. Неймовірні слова.
Ходімо.
Підеш зі мною? Ні?
«Закінчіть речення.
Незнайомі люди описали б мене як… і тільки я знаю, що я…»
Незнайомі люди описали б тебе як приємну безтурботну американку.
І вони б здивувалися,
бо тільки ти знаєш, яка ти складна особистість.
У тобі багато різних граней.
І багато різних сторін.
-Вибач. -А ти що скажеш, Ешлі?
По-моєму, чудова відповідь.
Далі.
«Ви вірите, що у всіх є покликання? Якщо так, як думаєте, ви знайшли своє?»
Так, я вірю, що у всіх є своє покликання.
Кожен знає своє покликання, але не кожен обирає йому слідувати.
Згодна.
Як це?
Я вважаю, що кожен знає, що його надихає,
що надає життю сенс й що робить щасливим.
Але не кожен це для себе обирає.
Так, мабуть, це самосаботаж.
Саме так.
Думаю, бути нормальною
-чи коли в житті нема хаосу… -Точно.
…це незвично, бо, як подумати,
твоє життя так довго, чи не змалечку,
було суцільним хаосом.
-Правда? -Так.
Тож у цьому є сенс, бо так зручніше.
-Так, аж не віриться. Це паршиво. -Так.
Але ти це розумієш, і це добре. Ти знаєш, що тебе надихає,
-робить щасливою. -Ти розумна.
А що не робить.
Я тебе люблю.
Вона спокійніша, так?
Манюня. Зазвичай вона робить отак.
Я бачу тебе, а ти бачиш мене.
Це тому, що я схожа на твою маму.
-Гляньте на мою маму. -Ой боже.
Я схожа на маму?
Так.
-Що? -О, чубчик.
А ось вона виходить заміж за мого вітчима Браяна.
Він чудовий вітчим.
-Які гарні. Красива пара. -Такі милі.
-Селена. Привіт. -Привіт.
-Як поживаєш? -Добре, а ти?
Я нормально.
Вони не кусаються.
Гей.
Це моя наймолодша.
-Це дочка двоюрідної сестри… -Боже.
…а ще двоє моїх діточок не тут, бо в сина лейкемія.
-О ні. -Він залишився в іншої мами,
а сестричка захотіла лишитися з ним.
Так.
І ми лишили їх там.
Що це? Хочеш мене налякати?
Знаєш, хто це?
Це Селена Ґомес.
Я Селена.
Пісні якої ти слухаєш.
Так.
Грає на публіку.
Я теж така була.
Сюди, песик. Ні?
-Ти альфа. -Я думала, вона не справжня.
Авжеж, справжня.
Матуся з нею вчилася.
Вона жила на сусідній вулиці.
Ми разом виросли.
Можна тебе обняти?
Так.
Тепер щаслива?
Так!
-Я зайшла привітатися. -Так приємно.
-Рада була тебе бачити. -Аякже. Рада зустрічі.
-Рада, що в тебе все добре. -Так.
Уже краще. Повір, спершу було трохи страшно,
бо я ж з тобою росла, і знала. Було важко бачити, що ти пережила.
Так. Дякую, мені вже краще.
Ми тебе любимо.
-Бувай, солоденька. Па-па. -Скажи: «Па-па». Скажи: «Дякую».
Коли в тебе проблеми з психічним здоров’ям,
дуже важливо знати, що робити,
і визнати, що проблема таки є.
Я не соромлюся своєї хвороби.
Довелося згадати те, про що я геть забула.
Я нагадувала собі: «Ти не погана людина.
Ти не підла.
Ти не божевільна. Ти геть не така,
але доведеться з нею жити.
Знаю, це занадто, але така вже реальність».
І я зрозуміла, що стосунки з біполяркою і з собою – це…
Вона ніде не дінеться.
Просто тепер ми будемо дружити.
Мабуть, мені судилося таке пройти, щоб стати тією, ким я стала,
і мені тепер з цим жити,
але я дуже щаслива.
Я в ладу з собою.
Я злюся.
Я сумую.
Я впевнена в собі.
Я маю багато сумнівів.
Мені над собою ще працювати і працювати.
Мене достатньо.
Я Селена.
У 2020 РОЦІ СЕЛЕНА ҐОМЕС ЗАСНУВАЛА ФОНД RARE IMPACT FUND,
ЩОБ ЗІБРАТИ 100 МІЛЬЙОНІВ ДОЛАРІВ
ДЛЯ НАДАННЯ БЕЗПЛАТНОЇ ДОПОМОГИ
МОЛОДИМ ЛЮДЯМ З ПСИХІЧНИМИ ЗАХВОРЮВАННЯМИ.
У ТРАВНІ 2022 РОКУ СЕЛЕНА ТА ЇЇ RARE IMPACT FUND
ПРОВЕЛИ ПЕРШИЙ МОЛОДІЖНИЙ ФОРУМ НА ТЕМУ ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ’Я
РАЗОМ З БІЛИМ ДОМОМ.
СЕЛЕНА ЗУСТРІЛАСЯ З ПРЕЗИДЕНТОМ, І ВОНИ ОБГОВОРИЛИ СТВОРЕННЯ
НАВЧАЛЬНОЇ ПРОГРАМИ ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ’Я В АМЕРИКАНСЬКИХ ШКОЛАХ.
ЯКЩО ВИ ПЕРЕБУВАЄТЕ В США І ВАМ ПОТРІБНА НЕГАЙНА ДОПОМОГА,
ДЗВОНІТЬ АБО ПИШІТЬ НА НОМЕР: 988,
І ВАС З’ЄДНАЮТЬ З КВАЛІФІКОВАНИМ СПЕЦІАЛІСТОМ.
ЯКЩО ВИ ПЕРЕБУВАЄТЕ ЗА МЕЖАМИ США,
ПЕРЕЛІК ГАРЯЧИХ ЛІНІЙ ПО ВСЬОМУ СВІТУ Є НА САЙТІ APPLE.COM/HERETOHELP.
СЕЛЕНА ҐОМЕС:
Я ТА МІЙ СВІТ
-Дякую за зустріч. -Аякже.
Я хочу, щоб люди зрозуміли, що для цього проєкту
я відкрила вам своє серце,
і я хочу побачити, як ви подасте мої слова у фільмі.
Я такого ще не робила. А ви?
-Ні, я… Так. -Документалки про особисте?
-Ні, це дуже особисте. -Так.
Ми не перекрутили твої слова.
Не перекрутили.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова