EN NETFLIX-SERIE
La oss snakke om bankranet.
Gull-lag.
Hvis dere hadde stjålet ti gullklumper, hadde dere fått 10 000 til potten.
Men det gjorde dere dessverre ikke.
Det virker som om forbrytelser ikke lønnet seg for dere denne gangen.
Kontantlag, oppdraget deres var å gå inn i hvelvet
og ta kontanter verdt 10 000 amerikanske dollar.
Ikke en dollar mer og ikke en dollar mindre.
Vi er sikre på at vi klare det.
Vi tok nøyaktig 10 000.
Jeg tror det er i boks.
Men det er alltid rom for sabotasje, så...
- Vil dere vite hvor mye dere stjal? - Ja, takk.
I disse posene er det tilsvarende...
Jeg er ganske nervøs. Jeg er mindre rolig enn vanlig.
...ti tusen...
...seks hundre og syttiåtte dollar og femti cent.
Seks hundre og syttiåtte.
Dere bommet med nesten 700 dollar.
Jeg har ikke sagt dette til noen, ikke engang Pranav,
som er min største allierte.
Men Jacob prøvde å sabotere rett foran meg.
Jeg vet ikke.
Ikke rot det til.
Han telte uriktig for å gi feil sum.
Jeg teller på nytt.
Penger har gått tapt, men i dette spillet er kunnskap makt.
Ja, jeg tror jeg er nær å finne muldvarpen.
Jeg har kanskje funnet den allerede.
Premiepotten er fortsatt på 3 500 dollar.
Dårlig dag for de fleste av dere.
Men en god dag for muldvarpen.
Drikk opp, rydd opp
og tenk nøye over informasjonen dere har skaffet.
For når vi sees neste gang, blir det en quiz.
Og én av dere
må dra hjem.
ØL PÅ FAT
Det er altfor kjent.
Det virker som om det står enda mer på spill denne gangen.
Jo nærmere du er å finne muldvarpen, jo lenger får du bli,
og vi er nesten halvveis.
Kesi setter seg hele tiden i en posisjon
der hun kan se andre mislykkes uten å hjelpe dem i det hele tatt.
Jeg må komme meg nær henne og finne ut om antagelsene mine stemmer.
Jeg håper at hun er muldvarpen.
Ikke helt sikker.
Hallo, folkens.
Det er den tiden igjen.
Dere kan greia. Dere får en quiz med 20 spørsmål
om hvem dere tror er muldvarpen.
Personen med flest feil svar vil bli eliminert.
Umiddelbart.
Dere må bare stole på dere selv,
observasjonene og instinktene deres.
Tiden er inne.
La quizen begynne.
Jeg er nervøs.
Det var så mye muldvarpatferd at jeg føler usikkerheten i rommet.
Det er anspent.
Jeg mistenker at Sandy
saboterte tellingen av pengene.
Greit. Den er ferdig.
Hver av sedlene var for 500 000.
Vent. 500 000?
- Nei, 50 000. -Å.
Hun er en jeg ikke mistenkte før,
og hun kryper opp på listen over mistenkte.
Jeg vet at noen saboterte, og jeg tror det var Pranav.
Det var han som så omregningskursen for amerikanske dollar.
Det må være presist.
Det kan ikke være én dollar mer eller mindre.
Pranav er på min liste over mistenkte.
For meg er rampelyset på at Kesi fant ut
hemmeligheten bak å åpne bankboksene.
Navnet må bety noe, ellers finner vi skrot.
Hun må ha et system. Vi må finne de riktige navnene.
Vi kan like gjerne fortsette.
Hun er allerede øverst på listen, dette bekrefter det.
Jeg tror jeg kunne ha funnet El Dorado
på et tresiders ark.
Når jeg velger svarene mine,
begrenser jeg det ofte til tre spillere.
Akkurat nå er Kesi øverst på listen min.
Min strategi er å la flertallet styre, og så dele spørsmålene
mellom noen få jeg mener er mistenkelige.
Når det kommer til det siste spørsmålet: "Hvem er muldvarpen?"
vil stoltheten min ha rett,
det er nok derfor jeg holdt meg til Jacob.
Alle bevisene er der.
QUIZ FULLFØRT
Greit, folkens.
Vi har resultatene fra quizen.
Som alltid, når jeg sender resultatene,
vil skjermen deres lyse opp.
Hvis den er grønn, er du trygg
og du får bli i spillet.
Hvis den er rød, har du blitt eliminert
og må forlate spillet umiddelbart.
Jeg skriver inn navnene i tilfeldig rekkefølge.
Den første...
...er Avori.
Kesi blir den neste.
Jeg er som lammet.
Hvis hun får rød skjerm,
betyr det at en av de andre åtte spillerne er muldvarpen.
Jeg er så lettet.
Jeg er på rett spor.
Den neste er Sandy.
Jeg skriver navnet ditt.
Ingen vil se det.
Du kan ikke engang si farvel.
Det er bare en rød skjerm og ut døra.
Jeg er mer urolig enn jeg noen gang har vært.
Jeg gjettet feil.
Hva føler du nå?
Det suger, men jeg kom såpass langt. Jeg er stolt av meg selv.
Jeg går ut med hodet høyt.
Det var grusomt. Det var vanskelig.
Min strategi er å dele svarene mine mellom folk jeg mistenker,
for noen vil fokusere på én person og ta feil.
Men jeg er lettet over at jeg er med.
Det er ikke gøy å dra, men det er en del av det.
Jeg vokste, jeg nøt opplevelsen, og jeg kunne ikke ha bedt om mer.
Jeg kommer til å savne henne. Vi er ganske nære.
Pranav og jeg forteller hverandre alt,
men det jeg fant ut om Jacob,
det skal jeg ikke si til noen.
God tur.
Til syvende og sist vil man vinne.
Dere er venner, men i brettspillet er dere fiender.
Mens kappløpet om å finne muldvarpen trappes opp,
drar vi til det landlige stedet Gympie,
dypt i Mary Valley.
Vi er ikke i villmarka lenger.
Det er grønnere her ute.
Dette er så pent.
Med premiepotten på laveste nivå,
er spillerne nå fokuserte på å skaffe penger,
spesielt siden muldvarpen, hvem det nå er,
vil motarbeide dem.
Siste oppdrag var om kvelden. Kanskje vi har bedre hell om morgenen.
- Ikke sant? - La oss håpe det.
Mange av de andre spillerne slapper av.
Vi må vinne dette.
Vi må bli mer organisert som en enhet.
Alle har noe som avslører dem. Du må bare følge nøye med for å se det.
Og Jois strategi er at hun alltid lyver.
Hvor mye tror dere kan vinnes i dette oppdraget?
Tjuefem tusen.
- Tjuefem... Det hadde vært fint. - Det er damp foran oss, ser dere?
- Jøss. - Se på deg.
Full fart, Will. Kanskje det er som Det store togrøveriet.
- Vi er ikke flinke til ran. - Vi blir ikke tyver.
Vi er ikke flinke til noe.
Det fine ved at Sandy blir eliminert, er at jeg får utelukke henne som muldvarp.
- Se på damplokomotivet der borte. - Herregud.
Jøss.
- Dette blir kult. - Et ekte damptog.
- Er dere klare for vårt neste eventyr? - Ja!
- La oss vinne penger! - Nå er jeg spent.
- Kom igjen. - La oss gjøre det.
Muldvarpen er en av de åtte gjenværende deltagerne.
Du må være en menneskelig løgndetektor og finne ut om de lyver til deg.
Herregud. Dette er så kult. Det er som å dra tilbake i tid.
Tut-tut!
Hei!
Vær hilset, medreisende.
Dette er et av de historiske posttogene i Mary Valley,
et utrolig kullfyrt beist.
Ting var bedre før i tiden.
Det bringer meg til poenget.
Deres neste oppdrag...
...er postlevering.
Ja, for faen.
Det må være en hake. Jeg vet at det kommer til å skje noe.
Post er informasjon.
Og informasjon, som dere vet, er verdifull.
Historisk sett har Gympie vært et viktig postknutepunkt for regionen.
Først ble den fraktet til fots, så av disse ekstraordinære togene,
og i dag leveres den med bil.
Hver har sine egne utfordringer,
og det finner dere snart ut.
Det første dere må gjøre,
er å dele dere opp i tre grupper.
Ett lag vil reise til fots.
Deres utfordring handler om utholdenhet.
Ett lag samler posten med jernbane,
en oppgave som krever nerver av stål.
Og ett lag samler posten med bil.
For dere handler det om navigering.
Ikke så glad i tog.
Men som brannmann er kjøring jobben min.
Jeg må kunne kjøre fort. Jeg tar denne gruppen.
Planen min er å se hvor jeg havner,
og det viser hvordan folk ser meg i denne konkurransen.
Men egentlig vil jeg være med på toget.
Med ulike startpunkter,
har hvert lag 90 minutter på seg til å hente tre pakker
før de drar nordover og leverer dem til Dagun stasjon.
Men det er en hake.
Billag og fotlag,
dere må levere posten før toget kommer.
Ellers teller det ikke.
Med andre ord,
dere må slå toget.
Skjønner?
Hvis dere lykkes,
kan dere legge 18 000 dollar til i potten.
Sårt trengte 18 000.
For potten deres er på 3 500 dollar.
Vi trenger virkelig 18 000 dollar.
Vis meg pengene.
Diskuter hvem dere vil ha i hvilken gruppe.
Husk: fot, bil, jernbane.
Greit, folkens. Vi trenger en gruppe på tre, tre og to.
Gruppen med to er best i en bil.
Det er en god idé.
Hvem kan gjøre? Du liker å kjøre.
Det går greit.
Hvem vil du ta med deg som hjelp?
Hvor vil du være?
Bilen.
Det blir nok litt navigering, jeg er vant til det.
Joi og jeg tar bilen.
Jeg var glad jeg endte opp med Joi.
Siden hun er pilot, navigerer hun mye.
Men med det jeg har sett fra henne,
er Jois historie med kart ikke den beste.
- Vil dere fortsette denne veien? - Ja.
Skal vi gå til høyre litt?
- Joi. Til høyre. - Beklager.
Det går bra.
Hvis hun er muldvarpen, gleder jeg meg til å se det.
Det er derfor jeg holder henne nær. Det er en del av spillet.
Jeg vet ikke hvordan oppdraget vil gå, men det virker som om
løpere må gjøre mye av jobben.
Jeg har prøvd å gjøre noe aktivt en stund.
Jeg blir med Pranav. Han er i god form. Og så vil du løpe?
Jeg gjør det du vil.
- Er du flink til å løpe? - Ja.
Jeg, Pranav, Avori, løper.
Du kan ikke stole på noen i dette spillet. Avori er en jeg står veldig nær,
og jeg vet at jeg ikke kan stole på henne heller.
Folk kan misinformere deg eller prøve å villede deg.
Det har skjedd her.
- Kom igjen, Avori! - Dette er grusomt.
- Hvem hadde den siste oksygentanken? - Jeg.
- Slapp du den der bak? - Ja.
Slapp hun den?
Hun har alltid vært en trussel for meg.
Men så langt, ut ifra det jeg har sett,
er informasjonen hun gir meg pålitelig.
Du og Jacob kan ta bilen, og dere tre tar toget?
- Det går bra. - Er det greit?
- Er alle enige? - Ja!
Er dette gruppene? La oss se på hvem som er...
Her har vi, til fots, Will, Pranav og Avori.
Vi må være raskere enn toget.
I toggruppa har vi Greg, Kesi og Casey.
TOGLAG
Bilgruppa blir Jacob og Joi.
- Ja. - Vi klarer dette.
Gå til startpunktene.
Oppdraget begynner når dere hører togfløyten.
Lykke til.
Kom igjen.
Toget er vårt!
Kom igjen.
La oss gjøre dette.
- Er dere klare? - Ja.
Start.
- Er du klar? - La oss dra.
Herregud. Vi drar.
Kom igjen.
Herregud.
Toglag!
Treningslag, kontantpakkene deres er verdt to tusen hver.
De er i tre postsekker som henger langs sporet.
Utfordringen deres er å hente dem.
Her er pinnene. La oss få én person foran.
- Kan jeg ta ledelsen her? - Greit.
Toget beveger seg fort, og postsekker er tunge.
Dere får bare én sjanse
til å hente dem om bord.
Jeg tar den bakre. Bli her, ok?
- Greit. - Vil du holde utkikk?
- Jeg går foran. - Ja.
Jeg skal gjøre mitt første forsøk på å ta posten med kroken min.
Casey er foran som utkikk,
og Kesi er reserve bak meg.
Jeg er så nervøs.
Herregud.
Hvem flytter den?
- Her kommer den! - Ser du noe?
Greg, den er her!
Greg!
Ok, jente.
Du klarer det.
Herregud.
Å, faen.
-Å, faen. - Du klarte det, Greg!
Ja, for faen!
Så sprøtt!
Vi har en!
Jeg er fornøyd med gruppen vår.
Jeg er så stolt.
Vil du ta den neste? Skal jeg være reserve?
Ingen fare. Ja. Om du vil være reserve, er det greit.
Kesi er en lagspiller fordi hun drar dit gruppen ber henne om å dra,
men når hun kommer frem, svikter hun.
Jeg skal slappe av og la henne gjøre sitt.
Se, og hun vinker når hun ser den.
Greit.
Jeg ser etter tabber,
for du må følge med for å samle informasjon til quizen.
Herregud.
Hvis Kesi er muldvarpen, må det være en slags sabotasje.
Vi er ikke turister.
Kan jeg låne en hest?
Vi har et fantastisk tempo. Om vi fortsetter slik, går det bra.
Den er grei.
Hvor er vi? Jeg tror det er første sving.
- Hva er klokka? - 11.40.
Én igjen. Vi nærmer oss kanskje den første eiendommen.
Ok.
Fotlag, dette blir en ekte utholdenhetstest.
Deres tre pakker er de mest verdifulle.
De er verdt 3 000 hver.
De er på fjerntliggende eiendommer underveis til Dagun stasjon,
og å hente dem blir den lette delen.
- Der er den. - Du er topp!
Den må være adressert til Dagun stasjon.
Det var én. Kom igjen.
Å levere dem til bestemmelsesstedet, som er elleve km unna,
før toget kommer,
det er den sanne prøven.
Fortsett sånn, Avori.
Prøv å holde følge med oss. Du må løpe fortere.
Jeg kan ikke.
I den andre etappen har vi bare tilbakelagt en sjettedel av distansen.
Tempoet er ganske høyt.
- Kom igjen, Avori. - Kom igjen.
Will, ro ned. Avori henger etter.
Kan vi ta et øyeblikk?
Det er nesten elleve km,
og vi snakker om 90 minutter, så det sier deg
at du må bruke åtte minutter per kilometer
fordi du trenger tid på hver av eiendommene.
Hvis vi løper der det er flatt og går opp bakkene,
klarer vi oss bra.
- Greit. - Vi har en god mulighet her.
- Kult. - Dette er umulig.
Det er det ikke. Få det ut av hodet.
Jeg tror Avori utvikler seg i det at
hun gjør strategiske trekk i oppdrag for å tiltrekke seg mistanke.
Hold deg foran meg. Hva om du setter tempoet?
- Jeg er litt kvalm. - Det går bra.
Vi har bare løpt 2,4 km.
- Vi skal jogge igjen. - Det kan jeg ikke.
Jeg skal la tvilen komme henne til gode, men samtidig
er det vanskelig å tro at noen kan være så sliten.
Avori, hvis du later som, passer det dårlig nå.
Når vi er ferdig med bakken, må vi jogge minst ti minutter.
Vi rekker det ikke om vi går.
Jacob, vi klarer dette.
- Vi klarer dette. - La oss få det gjort.
Jeg er fart.
- Vi må bare slå toget. - Ja.
Jeg ble født til å kjøre.
- Adrenalinet er på topp. - Mitt også.
Jeg ser etter en sidevei kalt Happy Valley Road.
Den blir lett å gå glipp av.
Billag, dere har kanskje hjulene,
men pakkene deres er vanskeligst å finne.
Vi er langt ute i bushen.
Hver er verdt 1 000 dollar,
og de ligger i postkasser merket på kartet deres.
- Er det et landemerke på kartet? - Ja.
- En bobil? - En bobil.
Men husk at de ikke er lette å se.
Så naviger nøye hvis dere vil samle dem
i tide til å slå toget.
Denne bør ikke være vanskelig å finne.
Vi må gi bygdefolket posten deres.
Det er litt forbi bobilen,
men før vi kommer til Creek Crossing nummer 11.
Ok.
- Litt forbi bobilen? - Ja.
Fra utgangspunktet?
- Ja. - Ok.
Det er en bobil her. Er det den?
Jeg ser ingen svinger.
Er ikke det... Det er en sving.
Ja, bli på denne veien.
Det er forhåpentligvis bare et sammentreff.
Vi følger kartet. Jeg håper det er så enkelt.
Men det er aldri så enkelt.
Dette er Creek Crossing 11. Skal vi over?
Nei, vi skal ikke forbi Creek Crossing.
Så vi den ikke?
- Jeg tror vi kjørte forbi. - Oi.
La oss ta en pause.
Det var en dårlig start på oppdraget vårt.
Jeg tror det er ved bobilen. Vil du prøve der?
- Det må være der. - Ja.
Det må være en avkjøring eller noe.
Faen.
Jepp.
Nok en gang har Joi rotet det til med et kart.
Dette var ikke det jeg ville gjøre.
Ja, det virker mistenkelig, absolutt.
Vi er nesten tilbake til utgangspunktet.
Røyken er svart nå.
Er det et dårlig tegn?
Jeg får Casey til å vinke.
- Ser du den? - Ja, jeg ser den.
Jeg rydder opp.
Kesi er på den første verandaen jeg er på den andre,
og vi venter på neste postsekk.
To tusen dollar.
Så sprøtt! Herregud.
Kesi har lange armer, en sterk kjerne. Dette burde være lett for henne.
Her er den! Den kommer!
- Ja, jeg ser den. - Den kommer!
Men jeg stoler ikke på at hun kan gjøre dette.
- Du klarer det! Overkroppen!
- Kom igjen, Kesi! - Overkroppen!
Kom igjen, kjerring.
Kom igjen! Greg!
- Kom igjen, Greg! - Nei.
Huff.
Kesi hadde ett øyeblikk til å vise hva hun kunne, men gjorde det ikke.
Det er mistenkelig.
Faen.
Det går bra.
To tusen borte.
Hva kan hun ha å si nå?
Hvorfor?
Greg, vil du komme hit?
Ja, la oss bytte.
Det er grusomt å føle at man har sviktet laget sitt.
Men nei, det var et uhell.
Hvis hun er muldvarpen, var det bra.
Vi henger etter, vi er ikke halvveis.
Vi må jogge.
- Avori, kan du jogge? - Ja.
Terrenget var ekstremt vanskelig.
Det var oppover, nedover, og det hadde regnet.
Så mange deler var veldig våte.
Hvis vi skal ha håp om å avslutte dette i tide,
har vi rundt ni minutter til å finne den neste pakken.
Vi må presse. Kom igjen.
Jeg kan ikke løpe så fort.
Hvis dere gjør det, må dere stoppe hele tiden.
Beina mine var numne og jeg ville bare gå.
Jeg fant den.
- Kom igjen. - Ja.
De fant pakken på egenhånd
og jeg bare gjorde min greie bak dem.
Det var bare tre personer, kjempetrøtte, som prøvde å gjøre sitt beste.
Jeg tror ikke det var sabotasje.
Du må løpe fortere.
Jeg kan ikke.
- Press så mye du kan. - Dette er mitt tempo.
Vi kan ikke løpe 1,4 km på ti minutter lenger.
Kom igjen, storegutt.
Hvor er hun?
Faen!
- Vi klarer ikke å avslutte dette. - Faen i...
- Er vi tilbake til utgangspunktet? - Nei, ikke ennå.
Bobilen bør være rundt her.
Vi tar til høyre
og postkassa kommer til å være der.
- Må være det. - Ja.
- Den oppkjørselen. - Forsiktig.
Ja, det er postkasser der.
Vi dro forbi den med en gang.
Etter Jois tabbe med kartet,
tok det oss evigheter å finne den første pakken.
Hva i helvete gjorde jenta?
- Har den. - Skynd deg.
Kom igjen.
Du kan skrive dette ned. Det vil skje igjen.
Vi har en.
Greit, la meg...
La meg se kjapt på kartet.
Du gjør det bra. Bli på denne veien. Postkasse på venstre side.
Eller... Det kan være på hjørnet eller den sideveien.
Ok.
Det er langt fra vår siste henting.
Mens toget nærmer seg den siste postsekken,
henger er bil- og fotlagene etter.
De eneste pakkene som teller, er de som kommer frem til Dagun stasjon
før toget kommer.
Vil du prøve igjen bak?
Jeg burde ikke være foran. Jeg prøver igjen bak.
Mistet en sekk. Jeg er frustrert, men akkurat nå
må vi være positive, for vi kan ikke kritisere hverandre.
Jeg ser den! Den kommer!
- Du klarer dette, Greg! - Gi meg litt pusterom.
- Nå skjer det. - Du klarer det, Greg!
Kom igjen, Greg!
Ja!
- Ja! - Ja!
Sånn.
- Kom igjen! - Kom igjen!
Jeg er ikke overrasket.
Pokker, skråmusklene mine.
Jeg hadde ansvaret.
Hvorfor kunne jeg ikke gjøre det?
Jeg er så stolt av meg selv. Det er ikke perfekt, men det er noe.
Håper de andre lagene var bedre.
Eiendommen er her.
Hvis vi ikke kommer tilbake, får vi ingenting.
- Har den! - Har du den?
Kom igjen, Will!
Vi må presse. Ellers klarer vi det ikke.
Enten får vi ingen penger eller alle pengene.
Kom igjen, Av!
Det viktigste nå er å komme seg til togstasjonen
før toget kommer.
Vi må løpe 1,5 km på sju minutter nå.
Jeg kan ikke løpe så fort.
Vi tar en pause etter bakken.
Fotlag, jeg vet at dere merker stresset,
og med stress mener jeg utmattelse.
Det er sykler der oppe.
Så foran dere er det tre sykler for å gi dere litt fart.
Greit, folkens.
Men denne livlinen vil koste dere 2000 dollar.
Det blir dyrt. Vi går.
- Hvor langt er det? - Det er 1,5 km.
Valget er dette.
Sats alt og løp for å tjene hver eneste dollar,
eller bruk potten for å hvile de slitne føttene deres.
Vi kan faktisk komme oss dit.
Jeg vet ikke. Jeg er død.
La oss ta syklene. La oss ikke risikere det.
Jeg er helt utslitt.
Dere kan skylde på meg. Jeg bryr meg ikke.
Jeg stoler på Avori.
Jeg stoler ikke helt på henne. Jeg stoler ikke helt på noen.
Ta en avgjørelse. Tiden går.
Bestem deg. Opp til deg.
- Sykkel. - Greit. Kom igjen.
Med en gang tenker jeg
at hvis vi henger etter, må vi bruke syklene
og gi avkall på litt penger.
Hun havner i muldvarp-aktige situasjoner.
Til høyre.
- Avori syklet forbi. Fort! - Ding-ding.
Det gjør meg enda mer bekymret og tvilende.
Kjørte vi forbi den siste postkassen?
Jeg har ikke sett noe.
Tror du vi kjørte for langt?
Vent.
Vi er på vei til andre kasse.
Jeg er veldig frustrert.
Ser du hvor vi gikk fra en jordsti til en faktisk vei?
Jeg tror vi dro for langt.
Nei!
Ikke igjen.
Hvis vi ser postkasse tre, la oss ta den og sjekke bakover.
Jeg så den ikke.
Jeg så den ikke i det hele tatt.
Se på tiden.
Burde vi dra til stasjonen med den ene kassen vi har?
Ikke prøve engang?
- Vi burde bare dra. - Ok.
Vi har én.
Det er den tredje jævla postkassen.
- Var det postkassen? - Ja.
Kjør tilbake, Jacob.
Vi må prøve.
I hodet mitt tenker jeg:
"Har vi nok tid? Vi har seks minutter. Hva...
Hva gjør vi?"
Jeg tror vi må skynde oss tilbake til togstasjonen.
Har vi tid til å dra tilbake til postkassen?
Prøv.
Det kan oppfattes som mistenkelig.
Men vi er også grådige deltagere i dette spillet.
- Høyre eller venstre? - Høyre.
Det må være her.
Ja.
Visst pokker!
Toget nærmer seg Dagun stasjon.
De andre lagene er fortsatt underveis, så oppdraget står på spill.
Vi tar til høyre på Dagun Road.
- Det fører rett til jernbanen. - Kom igjen, Av!
Vi har rundt ett minutt igjen.
Jeg ser røyk. Det må være toget.
Kom igjen!
Det må være rundt denne svingen.
Jeg føler at vi stopper. Vi stopper.
Her kommer vi! Til venstre!
Der er stasjonen, tror jeg.
Så lenge toget er i bevegelse, går det bra.
Avori, vi er her!
Jøss.
Herregud.
I siste liten.
Joi, togstasjonen.
Ja, det er post.
Dette gjør vondt.
Der er hun! Mary Valleys ånd!
Jaggu.
Alle er her.
- Hei, folkens. - Hei.
To pakker,
men dessverre er toget allerede her.
La oss snakke. Hva har skjedd her?
Vi kunne ha kommet rett hit,
men vi så den tredje postkassen på vei hit.
- Vi satset oss. - Ja.
Vi jobbet veldig bra sammen.
Will, du ser tvilende ut.
Jeg regnet det som vellykket å lykkes, ikke sant?
Det er lett når man er på utsiden.
- Det var ikke lett å løpe 11 km. - Vi løp akkurat 11 km.
- Du sa at din er vanskelig. - Vi var rå. Vi gjorde vårt beste.
Jeg forventer ikke mindre.
Jeg tror Jacob er muldvarpen.
Han var fantastisk i begynnelsen,
men etter som lagene begynte å skrelles av, føler jeg
at han viser kortene sine litt for mye.
Ok, deltagere. Her er de gode nyhetene.
To pakker fra toglaget, pluss tre fra fotlaget,
minus pengene for syklene.
Dere får
elleve tusen dollar lagt til i potten deres,
noe som gir en total på 14 500 dollar.
Dere har nå en femsifret premiepott.
Gratulerer.
Det føles godt å ha en brukbar sum i potten,
men jeg har godtatt at hvis Avori er muldvarpen,
kan hun ha drevet med sabotasje i dag.
Flott jobb med å samle informasjon i morges.
Nå er det på tide å vaske seg.
Det blir en eliminering senere i dag, og jeg tror
den blir eksplosiv.
Dette spillet blir mye vanskeligere
fordi innsatsen på hver quiz blir høyere og høyere.
Du vet aldri hva du får.
Herregud.
Hva?
Hva slags lunsj er dette?
Det er mye penger på dette bordet.
Det er en bombe, ikke sant?
Hei, deltagere.
Alex?
Slå dere ned.
Før vi kommer til dagens eliminering, tenkte jeg at dere kanskje var sultne.
Dette blir et minneverdig måltid.
Det kan faktisk sprenge forventningene.
Dere har sikkert lagt merke til bomben midt på bordet.
Det er 15 000 dollar festet til den som kan legges til i potten.
Ikke flytt dere fra stolene,
for to av dere har satt dere
på bombedetonatorene.
- Du tuller. - Pokker.
Herregud.
Kontantene kan vinnes, og dere kan tjene
et fritak
fra vår kommende eliminering.
Jeg er litt forvirret etter oppdraget. Jacob lurer meg kanskje.
Kanskje jeg tar feil av muldvarpen. Hvis jeg ikke må ta den sørens quizen,
er fritaket verdt gull.
Etter hver av dagens lunsjretter, skal dere stemme to spillere unna bordet.
Alt dere må gjøre for å redde pengene,
er å sørge for at en av de på en detonator blir sittende
til den siste retten.
Jeg ville bare spise.
Dere vil vel vite hvem som sitter på en detonator.
Svaret på det
er i maten.
Det blir neppe kylling og ris.
Det bør ikke være kenguru-innvoller.
De to spillerne på en detonator har fått
en nydelig australsk pai med erter.
Resten av dere...
Å nei.
...har erter fulle av ekstremt sterk
wasabi.
Herregud.
I morges var dere ute og samlet informasjon.
La oss se hvor flinke dere er til å tie.
Dere må bare redde én av spillerne
som sitter på en detonator frem til måltidet er omme.
Så hvis du ha det fritaket
og du ikke har den gode maten på tallerkenen,
lat som om du har det.
Håper det smaker.
Eller, som de sier Down Under:
stapp i dere.
Jeg elsker denne utfordringen.
- Så godt. - Nydelig.
Hvis det er noen her
som fortjener et fritak, er det meg.
Jeg har bidratt mer enn noen andre her.
Jeg gjør det som trengs for å lykkes.
Det er ingenting i dette.
Du har tårer i øynene, Pranav.
Du har wasabi.
Bang! Wasabi!
Jeg klarte meg så bra.
Greit, deltagere.
Nå må dere stemme på hvem dere vil skal gå fra bordet.
Husk at muldvarpen er en utmerket løgner.
Kanskje han eller hun har den sterke maten,
men vil at du skal la dem være i spillet.
Eller kanskje muldvarpen ikke har den og vil bli stemt ut,
slik at laget er ett skritt nærmere
å sprenge pengene.
Dette kan avsløre hvor god skuespiller muldvarpen er.
Men så innså jeg
at vi gjør hva som helst for et fritak. Vi lærte det på den vanskelige måten.
De to spillerne med flest stemmer
er Casey og Pranav.
Hvis en av dere sitter på en detonator,
vil et rødt lys skrus på.
Reis dere sakte og forsiktig.
Ikke noe lys.
Lykke til, dere.
Dere kan forlate rommet.
Ok, lykke til.
- Vi valgte riktig. - Ja.
Ingen eksplosjon, ingen lys. De er borte.
Kom med rett nummer to.
De to spillerne som sitter på detonatoren
får en iskald øl.
- Jeg elsker øl. - Takk.
Resten av dere får eplesidereddik med kullsyre.
Det er ekkelt.
- Skål, alle sammen. - Skål.
Jeg gleder meg til å se.
Jeg heller ikke i meg ting.
- Gi deg. - Jeg gjør ikke det.
Jeg tror pokerfjeset mitt er ok. Det er ikke fantastisk.
Ikke gjør det.
- Jeg elsker øl. Det er godt. - Så modig.
Jeg må være sterk, komme til slutten. Jeg vil ha fritaket.
Og jeg vil ha 10 000 dollar.
Vi får se.
Herregud.
Det kan ha vært eplesidereddik.
Tiden er inne for å stemme igjen.
Eddiken får meg til å ville spy.
Jeg tror dette spillet er over for meg.
Jeg liker fruktige cocktailer.
Avori og Greg.
Dere har blitt stemt vekk.
Men sitter dere på detonatorstolene?
Greg, reis deg sakte, er du snill.
Avori.
Reis deg, er du snill.
Alt jeg har å si, er:
ikke spreng potten.
Greit, deltagere.
Jeg håper dere sparte plass, for her er desserten.
De to spillerne på detonatorer
har en australsk pavlova foran seg.
Den luftige marengsen er full av nydelig smak.
De andre deltagerne har en Pavlova med nok chili
til å få dere til å grine som en baby.
La oss se hvor flink du er, bondegutt.
Hva?
Bon appétit.
Ja, jeg trenger dette fritaket.
Jeg har prøvd å finne ut hvem muldvarpen er hele tiden.
Nam.
Og jeg vet ikke. Jeg må undersøke mer.
Dette er godt.
Joi kan være muldvarpen,
men hun kan også late som.
Bet meg i tungen.
Bet deg i tunga? Spar det til du gråter.
Jacob klarer ikke å late som.
Kesi har tårer i øynene.
Seriøst?
Liker du din?
Den er god.
- Liker du den? - Ja.
Jeg tror det er på tide å be to til om å forlate bordet.
Jeg er nervøs.
Det handler ikke om hvem som sitter på detonatoren.
Det handler om hvem som kan bløffe seg til slutten.
Hva om begge reiser seg fra detonatorene?
Da er pengene bare sprengt.
De to som forlater bordet er Jacob og Kesi.
Oi.
Kesi, reis deg og forlat bordet.
Du tuller.
Kesi satt på en detonatorstol.
Nå er det bare én detonator igjen.
La oss se om Jacob går ut med et smell.
Jeg hater disse menneskene.
Gratulerer, Joi og Will.
Den siste retten er på vei.
En av dere må reise dere for å avsløre hva som er på de to siste tallerkenene.
Jeg må reise meg, Will.
Joi bløffet.
Jeg er imponert.
Jeg satt på en detonator. Maten min smakte godt.
Joi, en nedtellingsklokke starter snart og du vil ha tre minutter
til å velge mellom valgene foran deg.
Jeg er så glad.
Jeg klarte det.
Kom meg til slutten.
Det føles som om det er i boks.
Nedtellingen har begynt.
"For å desarmere bomben, klipp den rød ledningen.
Gjør dette før tiden er ute,
og du legger 15 000 dollar til i potten."
FRITAK
"Du kan velge..."
Ikke slutt å lese høyt.
"Du kan velge å lese dette høyt eller ikke.
Hvis en spiller holder dette fritakskortet
når tiden er ute,
vil bomben eksplodere og den spilleren vinner fritaket.
Hvis spilleren gjør dette, er de 15 000 til potten tapt."
Hjertet mitt synker.
Jeg er en lagspiller. Jeg vil ha penger i potten.
Men jeg er usikker på i dag og quizen.
Et fritak er verdt gull. Det er slik du vinner.
Du har allerede hatt et, Joi.
Jeg er grådig.
Jeg spiller dette spillet uten å angre.
Men...
Jeg vil vinne, Will.
NESTE GANG
OPPDRAGENE BLIR VANSKELIGERE
Hva skjer?
- Nei. - Skremmende.
DET GJØR MANIPULERINGEN OGSÅ
- Jeg stoler ikke på deg. - Du prøver å dekke over noe.
Det er en dobbel bløff.
Å stole på noen i virkeligheten er farlig.
Å stole på noen i dette spillet er...
...ugunstig.
Muldvarpen holder fortsatt på.
Tekst: Marte Fagervik