Adevăr și trădare - S01E01 „Când vine noaptea”
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ Subs.ro Team www.subs.ro 667
CU ȘASE SĂPTĂMÂNI MAI DEVREME
- Nu te lăsa, Salomon! - Dar unde mergem?
- Să ne întrecem. Haideți! - Gata, știu unde mergem.
HAMBURG, GERMANIA VARA ANULUI 1941
Haideți! Săriți, labagiilor.
- Nu trebuie să facem asta. - A fost ideea ta.
A fost o idee bună... de acolo de jos.
Helmuth se teme că-și strică părul ăsta frumos.
Lasă-mă!
Sar dacă o faci și tu. La trei sărim. Unu!
- Stai puțin! - Sunteți lași!
- Nu te văd sărind. - Doi!
Ba da, mă vezi.
Superb! Sari, Rudi!
Frate. Trei!
Săriți, labagiilor!
Sărim?
Helmuth!
La ce m-am gândit?
Helmuth!
Un popor! Un Reich! Un pod...
Salomon! Vii cu noi după Gerhard?
- Nu știu, când ajunge? - Sâmbătă, la șase jumate.
Se întoarce fratele cel mare.
O să văd dacă reușesc.
Ați întârziat foarte mult.
Serios? Știam c-am întârziat, dar nu foarte mult.
- Unde ți-e uniforma, Karl? - La spălătorie, Rolf.
Ca săptămâna trecută? Notează-l.
Tu de ce râzi?
- Nu râd. - Nu râzi?
Atunci trebuie să-și ceri scuze pentru c-ai râs de mine.
- De ce nu te iei de mine, Rolfi? - Tu să taci.
Prietena ta o să-mi spună cât de rău îi pare.
- Scuze. - Așa, labagiule.
Nimeni nu-mi face prietenul labagiu.
Dați-vă.
O să te raportez, Karl! M-ai auzit?! O să regreți asta!
BAZAT PE O POVESTE REALĂ
Scumpule, masa-i gata.
Vii?
Neața.
- Cum a fost tura de noapte? - Ce simpatic ești.
Mamă, te rog, mă umpli de scuipat.
Neața, Hugo.
Neața.
Ți-l dau și ție când termin.
Cum a fost la Tineretul Hitlerist? Ce ați făcut?
A fost bine.
Noi... ne-am antrenat de luptă.
Antrenament de luptă?
- Ce fel? Cu armele? - Nu, bătaie cu pumnii.
- Luptă corp la corp. - Da, exact.
Ai lovit pe cineva?
Nu, eu... n-am lovit.
Doar... am observat mai mult.
De data asta.
E ziua cea mare, nu?
E prima zi a lui Helmuth ca angajat al primăriei.
Ce ți-au spus? Că la 16 ani, ești cel mai tânăr angajat.
- Ai emoții? - Nu prea.
Puțin, cred, dar sunt pregătit.
Ți-ai scris declarația patriotică?
Niciodată Germania n-a fost pentru noi o patrie mai adevărată ca acum.
În această eră ateniană, zorii mileniului național-socialist.
Examinează fețele fără defecte pe care le vezi pe stradă,
clădirile lor puternice.
Modul plin de hărnicie pe care-l arată.
Îmi pare foarte rău!
Acesta-i un popor, o națiune destinată măreției.
Au dispărut temerile anilor trecuți.
A trecut nesiguranța unui popor care tânjea după protecție.
A trecut perioada clasei muncitoare asuprite și încovoiate.
Ridică-l.
Astăzi, națiunea noastră stă mândră și dreaptă
pe umerii Führerului nostru, Adolf Hitler.
Plutocrații, au dispărut. Aristocrația coruptă, a dispărut.
Au dispărut moșiile burgheziei decadente.
Te așteaptă.
În timp ce digerăm esența declarației anterioare,
se ridică două întrebări.
Prima, ce ne ridică deasupra altor națiuni industrializate,
și a doua chestie... sau întrebare.
Cum am ajuns la acest punct în istorie?
Răspunsul ambelor întrebări e unul și același.
Totul se datorează perseverenței germane,
al sângelui nostru, al naturii noastre.
Foarte bine punctat. Bun răspuns.
Ești Kunkel?
- Helmuth Kunkel? - Da. Numele de familie e Kunkel.
Foarte bine. Îți vom folosi declarația în ziarul biroului.
Ce zici de asta?
- Ar fi... - Perfect!
Lasă biletul la domnișoara Kluge. Se ocupă ea de restul.
- Sau aș putea eu să... - Bine ai venit în conducerea superioară.
Mulțumim.
Notițele?
Acum?
Tu ești scriitorul talentat de care au vorbit.
Cel mai tânăr stagiar pe care l-am angajat.
Așa am auzit.
Scrie aici că știi stenografie.
- De când predă stenografie la școală? - Am învățat singur.
Nu mă așteptam.
Haide.
Ăsta-i biroul tău.
Dar astăzi, toate dosarele trebuie să fie clasificate și arhivate.
Îi spunem „temnița.” Cel puțin eu îi spun așa.
Unde clasificăm totul pentru uitare.
Zona din spate-i pentru funcționari și angajații civili.
Aici e pentru angajații statului și muncitorii din servicii.
Cronologic.
Aici ținem copiile arhivate ale literaturii interzise.
E închis din motive evidente.
Aici sunt noutățile politicii, atât regionale cât și naționale.
Sunt în ordine alfabetică, în mare parte.
Și toate alea sunt alte lucruri administrative.
Te prinzi pe parcurs.
Bine ai venit la administrația superioară.
- Tata. - Voi doi.
- Ți-ai uitat-o în sacoul celălalt. - Acolo era.
N-au școală astăzi?
- Am ieșit mai repede. - Mergem la un matineu.
- Termină mai repede și hai cu noi. - Nu pot. Am întârziat la o întâlnire.
- Dar o să vă văd diseară. - Salutați-vă tatăl.
- Pa, pa. - Pe mai târziu.
Dacă mă pot lăsa, și tu poți.
- Ne vedem diseară. - Sigur.
- Pa. - Pa.
Pa.
Neața, dle.
Julius a spus că începe întâlnirea fără tine.
Voi fi jos.
La asta s-a ajuns?
Încă fumezi? Nu te-a făcut Anne să te lași?
Ba da.
Soția mea vrea să mă facă să renunț. E o nemțoaică bună.
Führerul nu fumează, așa că s-a oprit și ea.
Führerul nici nu cumpără pistoale furate de pe piața neagră.
Ești căsătorit?
Te-am întrebat dacă ești căsătorit, dar nu am fost foarte sincer.
Am adus-o de dimineață pe soția ta. Hilde, nu? Și pe fiica ta.
Sunt pe coridor. Vorbim cu ele în câteva minute.
Dar știai asta, nu?
Dacă te prindem, le vom lua și pe ele.
Să le interogăm.
Da, te-ai gândit la asta înainte să-ți planifici lovitura de stat.
Poate că n-ai făcut-o.
Cum de uită mereu partea asta?
Hai să nu mai tărăgănăm situația, Albert.
Cine ți-a vândut armele?
Le-am găsit.
- Gerhard! - Uite cine apare!
De ce nu ești în gară?
Cum a fost în Franța?
O glumă. O plimbare-n parc. Dar mâncarea-i delicioasă.
- Salomon, vii la un desert? - Nu pot refuza așa ceva, nu?
Normal că vine.
Pare că francezii sunt mai moi de cum au fost în 1914.
Nu era de glumă atunci.
Te când m-am căsătorit cu mama ta, doar de tine vorbește.
Se înțeleg foarte bine.
Da, așa-i.
Haide.
Ce zici de Hugo?
Da, așa mă gândeam și eu.
Mama pare fericită. Încă-i în luna de miere, cred.
Puteți ține un secret?
- De unde ai ăla? - E de undă scurtă.
- Știu ce e. De unde-l ai? - De pe piața neagră franceză.
Dă-l mai încet!
Semnalul e incredibil de bun.
Poți auzi știrile de oriunde. Din Rusia, Olanda, BBC.
Stai. Dă înapoi.
Mendelssohn.
Mă surprinzi.
Asculți un compozitor interzis la un radio ilegal.
E un delict capital.
Asta da muzică.
Da. Muzică americană interzisă. Complet diferit.
- Haide, să te văd. - Nu pot...
Haide, frățiorule!
- Nu pot. - Ba da, poți.
- Se vede că Gerhard e acasă. - Da.
Episcopul i-a cerut să spună câteva cuvinte mâine.
Poți veni să-l auzi, dacă vrei.
- Doar dacă vrei. - Nu de data asta.
Dar nu-ți face griji, se va descurca.
Îl duce capul.
La fel și pe Helmuth.
Da, așa-i.
Doar că-s foarte diferiți.
Și vor trezi vecinii.
Așa!
Ce-i cu gălăgia asta?
Dansam.
- Ce? - Știi tu, ne prosteam.
Da, se face târziu,
și mama voastră vă duce dimineață pe amândoi la biserică, așa că...
Așa-i. Îl pun la somn.
Și tu. Trebuie să mergi. A trecut de ora stingerii.
- Mă bucur c-ai venit întreg. - Și eu.
- Ne vedem la biserică. - Da, voi fi acolo.
Nu vă distrați prea mult fără mine.
- Am terminat cu ziarul. - Mulțumesc.
Și cum am spus, se face târziu, așa că nu-l citi în seara asta.
Sigur, așa voi face.
- Nu-l citesc. - Bine.
- Noapte bună, băieți. - Noapte bună.
Calmează-te.
- Heil Hitler. - Heil.
Ești cam târziu afară. A trecut de ora stingerii.
- Dar locuiesc aici. - Actele, te rog.
- De unde vii? - Din Hammerbrook.
Salomon Schwarz... Salomon?
Confesiune religioasă... mormon? Ce-i aia?
E o biserică.
Uite. Evreu. Vezi? Mama lui e jumătate evreică. Scrie.
Imposibil de deslușit adevărul
cu toată propaganda nazistă a lui Hitler
care alterează adevărul până nu mai poate fi recunoscut.
Winston Churchill a declarat:
„Echipele bombardierelor vor aduce moarte și distrugere
asupra Germaniei naziste.
Sângele unei Europe subjugate de teroarea Gestapoului
nu trebuie să rămâne nepedepsit.”
Câți vecini de-ai tăi trebuie să fie arestați
pe străzi, în mijlocul zilei, fără niciun motiv
și să nu-i mai vezi niciodată?
Cât timp vei mai tolera ignoranța totală față de adevăr?
Cât timp vei mai...
Fetelor, mă bucur să vă văd. Elise, Anna.
Frați și surori, vă urez bun-venit în această dimineață de sabat.
Sunt episcopul Arthur Zander și eu voi conduce programul.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Cântarea de deschidere, va fi „Fă ce-i corect, consecințele vor urma.”
După asta, fratele Lüdermann va înălța o rugăciune.
- Ce ai pățit? - Nimic. Am căzut.
- Ai căzut? De pe ce, o clădire? - Vorbim mai târziu...
Cum merge?
„Dragă soldat Orbach,
Știu că vorbesc în numele congregației
când îți spun cât de mândri suntem de serviciul tău în...”
Foarte bine. Mai departe.
„Dorința ta arzătoare de a apăra Reichul, prevestește bine pentru patria noastră.”
Minunat. De asta scrii tu și nu eu.
Cum e la primărie? Cum e noul serviciu?
E minunat! Mulțumesc pentru recomandare.
Episcopule, un cuvânt?
Ești pus pe fapte mari, tinere. Ascultă-mă bine.
- Da, Otto? - Asta-i o biserică. Nu salutăm aici.
- Nu-i o propagandă politică. - Înțeleg.
Vezi tu, cred că-i important...
Are dreptate.
Poftim.
Max.
Max!
- Ce avem la cină? - Knödel.
Poftim.
- Mă lași mâine la fotbal? - Întreab-o pe mama.
- Nu, am vorbit despre asta. - Te rog?
Nu. Trebuie să înveți. Ai rămas în urmă.
- Unde ai fost cu mama astăzi? - La grădina zoologică.
La grădina zoologică? Și ce ai văzut?
Am văzut un leu. Avea o coamă imensă.
Am mai văzut un lup! Dar nu știu dacă a fost lup sau vulpe.
Dar în loc să vâneze sau să alerge după mâncare,
sapă gropi în zăpadă și apoi sar în ele după mâncare.
Știai că un grup de lei se numește o ceată?
Am văzut și țestoase. Chiar și lilieci.
Zâmbește.
Nu la cină.
Am învățat că folosesc ecolocația.
Și ecolocația e când...
Haideți. Max, haide. Să mergem.
E în regulă. Vom fi în siguranță în buncăr.
De ce ne fac să stăm aici așa mult?
Nu cade nicio bombă.
Pare vag. Nici măcar un număr al unității sau al comandantului.
Da, așa-i. Iau un tren înspre est.
Aflu când ajung acolo.
- Îl iei cu tine? - Nu. Rămâne.
- Ai luat tot? - Tot ce-mi trebuie.
- Să ai pe tren. - Mersi, mamă.
Pa. Te iubesc.
Sigur nu vrei să vii la gară?
Nu pot.
Suntem mândri de tine.
Să te ferești de probleme, da?
Ai grijă de îndrăgostiții ăștia.
Iau eu rucsacul.
Să mergem.
- E pentru serviciu sau pentru biserică? - Pentru biserică.
Haide, la somn cu tine. Spune-i noapte bună tatălui.
- Noapte bună, tată. - Noapte bună.
INTRAREA INTERZISĂ EVREILOR
- Cum merge la serviciu? - Bine.
O să-mi publice declarația patriotică în buletinul informativ.
Ești pRus pe fapte mari. Acultă-mă ce-ți spun.
INTRAREA INTERZISĂ EVREILOR
- Ignoră-l! Intrăm. Ce o să facă? - Nu, mergeți voi.
Vrei să ai probleme?! Nu fi idiot.
Salomon!
Du-te!
Cineva ar trebui să-l dea jos.
Al 12-lea articol al credinței spune așa, și puteți să mă urmăriți dacă vreți.
„Credem în supunerea noastră față de regi, președinți,
conducători, magistrați,
în supunerea, onorarea și respectarea legii.”
Asta nu-l include pe Führerul nostru și pe legile curente ale Reichului?
Fiecare din voi să se întrebe,
putem oare să alegem pe care legi ale Domnului să le ținem?
Ținem doar poruncile care ne plac? Cele cu care suntem de acord?
Eu nu... nu pot să înțeleg.
„Iubește-ți aproapele ca pe tine însuți.”
Da.
Toată viața ai venit aici și ai învățat despre lucrurile frumoase ale împărăției.
Despre fraternitate, bunătate
și dragoste.
Nu putem da uitării ceea ce am învățat aici
din cauza a ceea ce am văzut azi-dimineață afară pe ușă.
Îmi iubesc țara,
dar sunt lucruri mai importante decât patriotismul.
Și ce facem?
Facem ce putem.
INTRAREA INTERZISĂ EVREILOR
Ce citești?
Thomas Mann.
Pe asta n-au ars-o, nu?
Cred c-au ratat-o.
Fratele lui, Heinrich, e și mai greu de găsit.
Fratele Berndt a rupt-o.
Toți sunt triști.
Nu toți.
Cred că-i doar o chestiune de timp.
Te pot ascunde.
Cu Hugo în casă, ar fi interesant.
- Nu acolo, altundeva. - Eu nu...
Sunt neamț.
La fel ca tine.
La fel precum Karl sau Rudi.
Sau episcopul Zander.
Nu merg nicăieri.
Din Londra, aici BBC. Pentru ascultătorii nemți, adevărul.
Nu propaganda făcută de acei vulpoi de la Radio Popular.
Și direct de la agenție,
raportăm că ultimul atac neprovocat al trupelor lui Hitler,
a luat viața a 17.000 de oameni...
DOAR PERSONAL AUTORIZAT
NIMIC NOU PE FRONTUL DE VTEST
Salomon Schwarz!
Deschide ușa, evreule!
Să mergem.
Știi, m-am alăturat bisericii în 1933,
pe 19 februarie mai exact.
M-au botezat într-o baltă din spatele casei mele.
Era gheață la suprafață când am intrat în ea,
dar când am ieșit din apă,
n-am simțit frigul.
Și știam că viața mea nu va mai fi la fel.
Și Führerul nostru a devenit cancelarul Reichului.
A fost o perioadă incredibilă.
A fost un lider ce credea în multe lucruri
pe care le-am învățat în această biserică.
Nu bea, nu fumează, credea în post, dădea zeciuială.
Erau prea multe asemănări să fie o simplă coincidență.
Și încă-s de aceeași părere.
Mereu ne așteptăm să înțelegem de ce se întâmplă unele lucruri.
Cel puțin, nu imediat.
Oamenii se uită la micuța noastră congregație și cred că...
simpatizăm cu inamicul, ceea ce-i total neadevărat.
De aia trebuie să evităm prezența răului.
Nu lăsa pe nimeni și nimic să-ți zdruncine credința.
Fii tare pe convingerile tale
și Dumnezeu te va folosi în munca Reichuluiu său.
Are vreo logică ce-ți spun?
Da.
Foarte bine. Te las să te întorci la scris.
Episcopule?
Am foarte mult de lucru.
Pot împrumuta mașina de scris?
Jos cu Hitler...
Cine-i acolo jos?
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ Subs.ro Team www.subs.ro 667