Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Oči!
SUPERZVEZDA NENEH
Dober dan. -Dobro jutro. Nina Sahiere.
Hvala.
Dober dan. -Na sprejemnega grem.
Neneh-Fanta Gnaoré,12 let, Limandes pourpres 55,
zgradba C, stopnišče A, La Courneuve.
Stopnišče B, 2. nad., vrata C.
Pridi, ljubica.
Srečno.
Pozdravljeni. -Dober dan. - Spremembi v zadnjem hipu.
Najprej imate prosti slog, na odru ste brez vodstva.
Pri drugem delu komisijo sestavljajo naši učitelji.
Naj vas novi obrazi ne zbegajo.
Je v komisiji tudi ga. Marianne Belage?
Ja, vodila bo zadnji izbor.
Pridite v ambulanto z zdravstvenimi kartoni in obrazci.
Ste vnesle višino mame in očeta?
Ja. -Ja.
Krasno. Za mano.
Julia Dobinier, 12 let. Plešem v pariškem CRR-ju
in se šolam po prilagodljivem programu.
Olivia, 12 let, plešem od 4. leta.
Salomé Laurent sem. Februarja sem bila stara 12.
Hodim v 8. razred. Enega sem preskočila. Iz Normandije sem.
V Parizu sem v 16. okrožju. Plesati sem začela pri 2,5 leta.
Plešem že deset let. Lani sem začela tekmovati.
Na tekmovanju Nižinskega sem dobila srebrno medaljo.
Sem Romane L'Archer, 12 let, iz 8. okrožja.
Plešem od dveh let in pol. Tekmovala sem tudi v Italiji,
lani smo se preselili sem. - Irish Clishe sem. Pozdravljeni.
Hodim v šolo v 5. okrožju.
Zjutraj šola, popoldne ples.
Za konec tedna pa vaje pri Muriel Hascolovitch.
Zdaj tudi tekmujem. Zmagala sem na CND-ju.
Dober dan. Sem Neneh-Fanta Gnaoré. Stara sem 12 let.
Lahko zaplešem?
Se lahko še malo predstaviš? - Ja. Kaj pa naj povem?
Kje si se učila plesati.
Dolga zgodba. Začela sem v 4. razredu,
ampak krožki so bili grozni, pa sem šla na tečaj v Coteaux.
Moji sokrajani ne marajo Coteuxja, ampak tečaji so hudi.
Hodila sem na hip-hop.
Kako si se učila za sprejemnega?
Kaj naj rečem?
Gledala sem Marianne Belage, ko je bila primabalerina.
Naučila sem se vsega: Bajadere, Labodjega jezera.
Od tam znam vse korake.
To mi je dalo navdih za sodobni ples.
Lahko ponoviva?
Lahko.
Lahko počakaš, da začnem? Nisem bila pripravljena.
Zelo skladna je. Veliko obeta, če ne bo narobe rasla.
Alexandre? -Povsem se strinjam.
Prav. Luna je sprejeta.
Sledi Neneh-Fanta Gnaoré. - Ni dvoma.
Zelo je nadarjena. A menim, da ni za nas.
Telesni ideal ne obstaja, a gre za estetsko poenotenje.
Naša šola je lahko vesela, da jo bo dobila. -Ne bi rekla.
Zakaj ne? Imamo eno z Mauritiusa v kvadrilah.
Kvardrile so zadnje rezerve.
Nikoli ne bo solistka. Šolamo za glavne vloge, ne statistk.
Nekateri od vas so na tej stopnji že plesali spredaj.
In precej bolj temna je kot mala z Mauritiusa.
Moramo jo vzeti. Popolna razmerja ima.
Ne gre za to. Kako se bo obnesla v skupini?
Kako bo na odru čez 7, 8 let? Ne bo motila skladnosti?
40 belih labodk. Pepelka, Giselle, Bajadera, bele.
To je naše izročilo.
Varujemo in posredujemo svoje vrednote.
Je naše delo to, da jo izberemo? -Nehaj.
Nismo zato tu, da bi dušili talente.
Kaj pa? Naj se odpremo vsem?
Ne, le najboljše moramo izbrati.
Pri temnopoltih tvegamo, da bodo v puberteti zacveteli.
Njihovi boki in prsi niso po naših merilih.
Saj veste, da smo morali odpustiti Fatoumato.
Saj smo že imeli črne zboriste.
Idrisso Bentou,
Jean-Rose Martin,
Baptista Bhénoussija.
Vsi so se šolali pri nas
in se pridružili ansamblu.
Ne kot solisti. Prezgodaj so odšli.
Čista zguba.
In s fanti je drugače.
Imamo Kitajce, Korejce, Ukrajinke, Finke, Italijanke.
Saj smo raznoliki.
Letos imamo le sedem mest. Če vzamemo Neneh,
k nam ne morejo Victoire ali Morgane.
A bi se precej laže vklopile. - Takih imamo že dovolj.
Oprostite, ampak vi lahko le svetujete.
Direktor opere ste, jaz pa ravnateljica baletne šole.
Z učitelji bomo odločali o izboru učenk.
Seveda. Ampak Neneh bi res morali izbrati.
Dajte jo na prvo mesto.
Sprejeta sem!
Ne morem verjeti. To je čisto noro!
Marianne, sprejeli so me. Hvala!
Zakaj si me pustila na izpit? Si mislila, da bom padla?
Kako si?
Nisem rekla, da ne smeš.
Nisi mi povedala vsega. - Rekla sem, da je najboljša šola.
Ne pa, da je internat. Plesala boš osem ur na dan.
Res je.
Misliš, da šola Pariške opere daje reveže in zgube?
Nasprotno. -Glej.
Tam ne poznam nikogar. Ne zaupam jim, samo to je.
Naj zapravim življenje kot ti?
Zavistna si.
Zavistna, zavistna.
Oči! Oči!
Odpri. -Pusti me spati. - Mama je udarila.
Uboga revica.
Alarm za nasilje! -Zakaj? Kaj si naredila? -Nič!
Ona me je, ker sem naredila sprejemne!
Neneh, prosim, naj spim. Pojdi v svojo sobo.
Hvala.
Tam boš spala, jedla in se prhala?
To je internat. -Vem, ampak vseeno je prehudo.
Saj bom prihajala ob koncu tedna.
To je premalo.
Saj mogoče te bodo pa takoj vrgli iz te šole.
Ja. -To je šola princesk za princeske.
Ne razumeš. Ples imam v krvi. - Neumnost. -Le to je važno.
"Le to je važno."
Ne bom te šla gledat v opero. V občinsko dvorano že.
In v živalski vrt.
V opero pa... Punca z ulice si. - Ne prikažem se tam.
Saj ne pašeš taka v opero. - Vabilo boš dobila.
Vabilo? -Vstopnico boš dobila, da boš videla!
Kako se imaš, ko si že 46-krat dobila nogo od Samuela?
To pa ni malo. -Samo še ples in prehrana me zanimata.
Fantje odpadejo. Odvajam se. - Odvajaš se od noge.
Prehrana pa... - Razvidno iz priloženega. -Ja.
Saj si lepo prikazala. - Krasen primer.
Si v redu, ljuba?
Ja. -Kava? -Nadaljujem čez pet minut. -Prav.
Si razmislil glede Neneh?
Odločeno je.
Ne razumem. -Ples ni služba.
Zakaj si jo prepričal? Od česa bo živela?
Mar ples ni služba? - Veš za kakšno temnopolto baletko?
Veš ti za belopolto? - Veliko jih je. -Nobene ne poznaš.
Ne skrbi. Tam ji bo dobro.
Zjutraj pouk, popoldne ples, zvečer inštrukcije.
Imaš boljšo zamisel?
In gre v internat?
Samo konec tedna bo doma. - Ples in internat pač.
Pozanimal sem se. Krasna stvar.
Do kdaj lahko pleše?
Do 35, 40 let. Pa potem?
Ne skrbi, znašla se bo.
Kot Dechamps in Zidane.
Prav, iti moram.
Nisi plesala v njenih letih? - Vse smo trenirale judo.
Zaupaj svoji hčerki.
Lepo te prosim!
Prav.
Se vidiva. -Ja.
Ne pretiravaj. Samo s seznama.
Neneh.
Me slišiš? Neneh!
Neneh?
Pomeri. Pa pohiti.
Ti je prav?
Nova kolekcija bo poudarila odtenek njene kože.
Od svetlo rožnate prek bronaste do črne.
Kaj je z odtenkom?
Ne smemo nositi tega, kar hočemo? -Gospa že ve.
Bolje kot jaz?
Bela moti črn obris. Ampak danes lahko to rešimo.
Rešimo? Saj ni kaj reševati.
Bon Pariške opere imava.
Ko se boš razčesala, si daj ta gel. Dober je.
Veliko ga namaži ob strani, da pogladiš, kar ti uide.
Čisto po vseh laseh. - Mudi se mi. Bo še dolgo?
Razložiti ti moram, da boš znala sama.
Potem pa s to ščetko... - Ti povem nekaj o njem?
V bistvu sploh ni resen.
Potem jih dobro začešeš in si jih spneš z gumico.
Zviješ čop
in imaš najlepšo figo.
Prav. Mi jo narediš? - Seveda.
Najprej se razčešiva.
Prav. Krasno.
Pa dajva.
Rekel ji je, naj pride. Prisežem. - Si jo videla?
Čakal jo je na letališču. - Ni mogoče?
Hvala.
Potem ti pokrijem figo.
Ne opazi novega perila, sleče ti ga in vrže na tla.
Tiše. -Marička!
Victor Max sem. Učitelj klasičnega baleta.
Klasika je naše izročilo.
O tem ni dvoma. Naš pouk...
V 90. letih je bil prvak baleta.
Naši starši se še rodili niso.
Pouk tehnike je celovit in zahteven.
Alexandre Boucher, tudi klasični balet.
Zraven njega je Jeanne-Marie Mersault.
Njeni posnetki na YouTubu so črno-beli. -Kaj?
Ne poslušam jih. To je pa Marianne Belage.
... Belage. Ravnateljica sem.
Vse leto vas bomo ocenjevali. Kdor ne bo napredoval,
bo moral proč.
Ne bo šlo brez vztrajnosti, zdravja in sreče.
In brez priklona tudi ne bo šlo.
Opominja nas, od kod smo prišli.
Priklon je izraz spoštovanja do učiteljev.
S priklonom nam sporočite,
da ste ponosni na šolanje v operi.
Ti je uspelo s figo? -Ja.
Kaj bi rada postala?
Rada bi bila prvakinja baleta.
Kot ste bili vi.
Ampak nekoč v prihodnosti.
Do takrat pa se bom dobro učila in poslušala.
Nisi bila moja prva izbira.
Ja, nisem vedela.
Lahko noč.
Vse sem pregledala, Nutelle pa nikjer.
Maščobe, lešniki, sladkor, palmovo olje.
Baletke smo, ne ragbisti.
Se hecaš? Ves čas jem Nutello, pa me poglej.
Od pečk ne boš shujšala.
Take smo. Tega ni kriva Nutella. Ne verjemi reklamam.
Vse smo suhe, sicer ne bi bile sprejete.
Nisi v boljši formi kot me. Pika.
Ne baši se, telo si vse zapomni.
Izpeljite gib do konca.
Pazite na medenico.
Pri stopalu naj vodi peta.
Potem šele prsti.
Roka!
Romane, shujšaj za tri kilograme.
Prej te ne bom popravljal. - Kaj? To pa ni prav.
Dovolj.
K visokim skokom.
To je kar nekaj!
Kako boste doskočile? Tako ne bo šlo.
Skočite!
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7.
Dajmo!
Brez sopihanja. Saj nismo na atletiki!
Ne pokažimo, da je težko.
Ples sam je preprost.
Dajmo, dajmo!
Tako, vse skupaj.
Zabušavamo.
Stoj, dovolj je.
V garderobo. Lene ste, in tu ni kaj. Marš, ven!
Meni je pa všeč, kako nas priganjaš.
Kulsko nas zmerjaš, kot pravi Američan.
Nauči se pravil in spoštuj učitelje.
Grozno te spoštujem.
Saj vem, kdo si. - Nisva na ti.
Za kazen deset sklec. - Resno?
Kot v vojski?
To je tvoja prva kazen. Bi rada še?
Prav, deset sklec.
Daj.
Hitreje!
Eno leto sklec, pa boš v formi in ne bo vse zaman.
Prestrog je. -Ne razlaga. - Ne bom napredovala.
Kaj mi je rekel! Kar zajokala bi.
Ej, punce.
Hud je, ker ste lene.
Prekinil je pouk. Ne smemo popustiti.
Ne zavedate se, da je plesal z Nurejevom.
Luna, daj vse od sebe.
Tako kot jaz.
Za koga se pa imaš?
Ne bodi pametna.
Mar mi je, ekipa smo. Stojimo in pademo skupaj.
Za to gre. Ne razumite narobe.
In še enkrat.
Odlično.
Na prste, ravnotežje.
Roke gor.
Zasidrajte se v tla, z glavo proti nebu.
In znova. Demi plié.
Začeli bomo pripravljati zaključno predstavo.
Zelo pomembno je.
Izbrana dekleta bodo odraz naše šole.
Zato bomo izbrali najboljše.
Še vedno sta v igri tako Sneguljčica kot Pepelka.
Za glavno vlogo iščem najprimernejšo plesalko.
Pobral vam bom naloge.
Valček desno, valček levo.
Priprava na obrat v desno.
Roke gor, v drugo pozicijo.
Dve pirueti.
Četrta pozicija.
Katera bo prva? -Jaz.
Je to peta?
Ne, znova. Slabo si začela.
Od začetka, v peto.
Nisi zbrana.
Znova. Pojdi nazaj.
Zberi se, tako.
Znova.
Tekoče, ne iz pozicije v pozicijo. Nežno, valček je.
Še enkrat. -Od začetka?
Grem od začetka? -Ja.
Pazi na obrat nazaj.
Če te zanese, moraš vedno znova.
Pogled.
Ena, dve. Dve pirueti.
Tako, obrat.
Dajmo, še enega.
Obrni se.
Dve pirueti hočem. Ju lahko narediš?
Ne moreš.
Pojdi tja. Romane?
Tako je.
Ena, dve... Hvala, Romane.
Zelo dobro, tekoče, skladno.
Obrat...
Zelo natančno. Petke so idealne.
Olympe, ti si.
Odlično. -Krasni skoki.
Bravo.
Luna, daj.
Trup je super.
Ne smej se ji.
Vsak lahko pade.
Oprosti, Luna. Si si kaj naredila?
Ne. -Res?
V redu sem.
Pazite, da se ne poškodujete.
Dobro plešeš, ampak Sneguljčica je bela.
En pešec pešači čez cestišče. - Cez čescišče...
Dva pešca pešačita čez cestišče. -Čez cestišče.
Izvoli. -Hvala. -Cestišče. - Trije pešci pešačijo...
Ni prav. -Ne. - Trije pešci pešačijo...
Čez cestišče. - Štirje pešci pešačijo...
Zakaj pa zame ni pomfrita?
Saj hočeš plesati v operi. Nisi zadovoljna?
Na strogi dieti si. Tako pač je.
Ampak, mama... -Nič.
Izvoli piščanca za beljakovine in solato za vlaknine.
Solata je dobra. -Beljakovine so dobre za ples.
Sploh v medaljonih.
Jej, pikica.
Pustila sem vam še sladoled. Prav?
Ja. -Je tudi zame? - Zakaj pa ne?
Pomfrita ne smem, sladoled pa. So tako rekli?
Pa ga pusti meni. - Samo vprašam.
Popoln krompirček. - Moj tudi.
Poglej ga. -Ni zate.
Jebenti, ustrašil si me!
Kako pa govoriš? - Ustrašil si me. -Vseeno pazi.
Zakaj ne spiš?
Športniki smo radi lačni. - In tisti, ki radi jemo.
Seveda. Saj rastem.
Ne bom več. Boš ti? - Prosim.
Hvala.
Oči?
Kaj pa je?
Ob sobotah bi morala hoditi na ure h ge. Henri.
V Bonapartejevo ulico v Parizu.
Vse sošolke hodijo k njej.
Da ohranjajo kondicijo.
Samo jaz ne hodim.
Samo ti? Ne verjamem.
Pa nič. Skoraj edina sem.
Moraš res na inštrukcije?
Že zdaj si izmučena. Inštrukcije so za zgube.
Neumnost. Sploh niso za zgube.
Če nič ne vadim, sem v ponedeljek zasedena, da kar škripljem.
Zato je skoraj obvezno. - Ob petkih prideš.
Ob sobotah pa naj bi te vozil z avtom in vmes nekje čakal.
Taka vožnja na inštrukcije bi bila prava muka.
Ja, res je preveč zapleteno.
Koliko pa računa stara trapa?
Prvič, ni stara.
In ni trapasta.
Bila je primabalerina.
Sto evrov. -Lepa reč.
Pozabi.
Prav, hčerka.
Zdaj pa spat.
Zakaj imamo v operi tudi ure petja?
Da bolje dihamo?
Ja. Zakaj še?
Da začutimo ritem. - Ja. Še kaj?
Petje nas masira od znotraj, da se pocrkljamo.
Ja, pa ne le to.
Glas je najbolj osebno glasbilo.
Ko pojemo, se prepustimo čustvom, ki nas ponesejo.
Zato je petje pomembno.
V življenju ni samo ples.
Gremo!
Ne, dovolj!
Zdaj pa roke!
Dajmo.
Ne, dolgčas je.
Prepustite se. Še bolj, še!
Glejmo! Živahneje!
Dvigni roke.
Pazi na prsi. Kak centimeter preveč imaš. Ni hudega.
Tu je idealno.
Bedra so na meji. 43 centimetrov.
Lahko znova izmerite? - Prav.
Enako je. 43. - Zategnite malo.
Moj meter ne laže. Centimeter več imaš.
Za zdaj še gre. - To so mišice.
Težava je, da pridobivaš obseg, namesto dolžine mišic.
Kaj pa naj? - Tako si grajena.
Lahko greš.
Kaj pa delaš? Zamudila boš.
Kolke si moram raztegniti. - Kdo to pravi?
Vsi. -Kdo, vsi?
Boucher. -A tako.
Pohiti, zamudila boš.
Tako, meča.
Meča noter. Tako.
Sprosti se, napeta si.
Tako, nadziraj se.
Dobro.
Dobro, Julia. Dihaj.
Še ti, Luna.
Iris.
Dihaj, sicer ne bo šlo.
Dobro, Romane.
Olympe, ne mahaj z glavo. Glej predse!
Dovolj je bilo.
Kaj pa jaz?
Mi posodiš kapico za figo?
Žal mi je, ni govora.
Daj, no.
Zakaj je ne daš?
Ne razumem. - Česa? Pač ne posodim.
Tudi jaz te ne prosim, da mi posodiš spodnjice.
Ne bodi zoprna. -Saj nisem.
Nehaj!
Dovolj! Kaj se greste?
Nehajte!
Dovolj!
Daj to nazaj.
Daj mi! -Nehajte! Kaj se greste?
Ne boš nič rekla?
Kar se zgodi v garderobi, ostane v garderobi.
Če boš še naprej trn v peti,
ne boš več dolgo tu.
Zdaj lahko greš.
Na Wikipediji piše, da ste iz Gennevilliersa.
Med reveži ste bili.
Obe sva iz predmestja.
Vam se nič ne vidi.
Lahko greš.
1, 2, 3,
4, 5, 6, 7.
Počep, obrat v levo.
Desno.
In še enkrat.
Tako.
Malce više.
2, 3, 4... Dvigni!
Više. 1, 2, 3, 4. Rame pri miru, stisni trebuh.
1, 2, 3, 4. Naprej, nazaj. 5, 6.
In v peto.
Poveži, lepo...
Ja. Vse tri smeri. Do konca zadaj, kot sem rekla.
Sedem...
Na svidenje, Neneh. - Na svidenje.
Hvala, oči.
Zdaj pa počivaj, ljubica.
Kar zaspi.
Dobro. Kaj pa zgoraj?
Dobro, dovolj je.
Hvala, srček.
Tvoje prsi...
Kaj pa je?
Upam, da ne bom imela takih melon.
Melon? Ti ga pa pihneš.
In kakšna bedra imaš!
Genetika te pa ni imela rada.
Saj nisi sama kriva, ampak Afrika.
Bi bila raje bela?
Če bi lahko izbirala...
Nisi dobila ukora zaradi mojih prsi.
O čem govoriš?
O priporočenem pismu.
Nehaj. Že tako se sekiram.
Oprosti, poskušam razumeti.
Ni česa razumeti. Prekipelo mi je. Zdaj je dobro.
Tisto je bilo v ponedeljek, zdaj je pa sobota.
Tudi tebi bi lahko prekipelo. - Prosim?
Nič.
"Superjunakinja potrebuje super opremo. Poljub, oči."
Prideš pogosto sem?
Ob posebnih priložnostih.
Rad bi, da privoliš v intervju
prijateljice novinarke Emmanuelle Braque.
Ti bi predstavila svoje delo, ona pa bi dobila članek.
Ni potrebno.
Na spletni strani so naša pedagoška načela, jaz pa nisem...
Saj je vse na spletu, tudi moji začetki. Kaj še?
Veš, zakaj te prosim. - Ne vem.
Poznamo te, a ne zares.
Zato bi rad članek o tebi.
Pokažimo, da gre opera v korak s časom.
Marianne, čas je, da presežeš svoj uspeh.
Poznam novinarko. Ne bo te razočarala.
Pojdi na intervju.
Začnemo počasi ob drogu.
Développé, veliki rond de jambe, développé naprej, z desno nogo,
drugi développé, raccourci plié, drugi veliki rond de jambe
in spet nazaj. Prav?
Dajmo.
Nogo dvignite do tja, kamor bo prišel vaš palec.
Preden gib izpeljete,
si ga zamislite. Vizualizirajte si ga.
Navadite se na to, da si ga predstavjate.
Če te preveč boli, Luna, pa ni treba tako visoko.
Trpele boste še vse življenje.
Zrastite.
Kar tako naprej.
Lepa višina.
Julia, Romane, dobro.
Obrat.
Dobro.
Hvala. Obrni se.
Levo nogo vstran.
Tako, v mojo roko.
Z vašo nogo bi lahko naredil kar koli.
Odprem jo v levo, obrnem v kolku,
navzven.
Ravno ta zasuk vam omogoča nogo spraviti više.
To je prirojeno.
Hvala, Neneh. -Malenkost. Z veseljem.
Luna, v postelji se preteguj kot mačka.
Deluje, prisežem. -Neneh.
Saj razumem. Nazaj delat.
Fuj!
Zdaj daj.
To pa ne. -Si v redu, Luna?
Neneh ima težavo z nasiljem.
Ni prvič tako izbruhnila.
Težavo ima z našimi pravili in kulturo.
Še nikoli ni bila taka.
Ne more si krojiti pravice. - Res je.
Je tako urejala stvari v prejšnji šoli?
Če so učitelji preobremenjeni, se dogaja tudi to.
Tu pa je nedopustno. - V 6. razredu je bila odlična.
Ni imela... -Oprostite, ampak tega se ni naučila tu.
Kaj hočete reči? Da je slabo vzgojena?
Taka so dejstva. Težko se prilagaja naši šoli.
Kaj boš rekla, Neneh?
Jaz...
Ne vem, rada sem tukaj.
Nimaš veliko prijateljic.
Trenutek, gospa.
Zelo se kosajo. Težko se zbližajo.
Še huje je kot pri nogometu.
Tisoče deklet želi v njene copatke. Če ji resnično ne gre...
Kaj lahko narediva?
Lahko ji poiščeta kakšno navadno šolo.
Za naslednje leto.
Njena prejšnja šola vam je odgovarjala.
Mogoče je to rešitev.
Ne, prosim. Nočem stran. Tu bi ostala.
Nočem govoriti o žrtvah.
Ampak hči ve, da ne hodimo na dopust kot druge družine.
Če se grdo vede, jih bo slišala. Imate najino podporo.
Neneh mora doumeti, da je nadarjenost obveza.
Zaupajte nama. -Tako je.
Prihodnji teden bomo odločali
o njeni kazni.
Če bo pravična, prav. Strinjava se.
Ne dvomite o naših načelih? - Niti malo ne.
Njeno vedenje je odvisno od vašega zaupanja.
Kaj te je prijelo?
Sva te tako vzgajala?
Odgovori. Sva te?
Ne. -K sreči nas ne bodo tožili.
Ta šola ni za nas. - Povsod so rasisti, nimaš kaj.
Vse boš pokvarila.
Saj si bil že sit vsega.
Prometa, inštrukcij... - Kaj? Vse si pomešala.
Ne smem niti potarnati?
Zelo sem vesel, da si v tej šoli.
Boš brzdala svojo jezo? Ti lahko zaupam?
Ja.
Hočem strogo kazen. Jasno sporočilo, da nismo amaterji.
Ni se vklopila. Nima prijateljev.
Vedela sem, da ne bo šlo.
Odlična učenka je.
Ja, punce so pač zavistne.
Primerjajo se med sabo. Ves čas tekmujejo.
Plesalci niso nujno prijatelji s sošolci.
Naduta je. Misli, da je najboljša.
Naša naloga je, da jo pravilno vodimo.
Med poukom je resna, motivirana, strastna.
Ne beži pred izzivi.
Dobro napreduje. -Ja. Še boljše mere ima. Prizadeva si.
Seveda. Garačka je.
Terapija deluje, mišice se podaljšujejo.
To jo stane več kot druge.
In ne bo se izplačalo.
Kaj pa ti veš?
Se lahko pomenimo še o Luni?
Res je nagnusno. -Ja, obvestili smo starše. Zdaj pa k Neneh.
Marianne.
Ti ji lahko pomagaš.
V zvezde te kuje.
Pomagati moramo vsem.
Naša šola tega ne bo poskušala razumeti. -Naša šola?
Nehaj že. Šola pripada vsem.
Takoj jo izključimo. - Ti si pa hud na ves svet.
Dobila bo grajo, Luna tudi.
Prej je dobila opomin, ne bo več dolgo tu.
Bi jo rada vrgla ven?
Nočeš graditi ansambla za prihodnost?
Leča se mi je premaknila. Takoj pridem.
Ja?
Si v redu? -Ne, pelji me k okulistu, leča se je zataknila.
Tukaj je. Tukaj.
Odprite oči.
Poglejte gor.
Na levo.
Na desno.
Krasno.
Napisal vam bom recept, pa lahko greste.
Življenje ste posvetili plesu.
To je pravi notranji klic.
Ste lahko tako predani in imate kaj zasebnosti?
Saj jo imam.
Ampak zasebna je.
Vam odgovarja? -Ja, kar.
Imate kaj otrok? -Ne.
Menite, da bi morala biti ta šola dostopnejša vsem,
ne glede na njihov socialni status?
Vem, da so raziskovali priimke mojih učencev
in ugotovili, da nihče ne prihaja iz revnega okolja.
Menim, da nimajo prav. Prejemam prošnje za štipendije,
zato vem, da so mnogi v finančni stiski.
Ja. Pogledala sem številke.
85 % učencev ima vplivne očete, 1 % pa delavske.
Torej imate preveč otrok premožnih in intelektualcev.
Ne gre za to.
Iščemo podporo staršev, ki delijo naše vrednote.
Pa naj so zdravniki ali blagajničarke.
Kaj pa kulturna raznolikost?
Lahko bi storili več.
Vaše korenine niso bile dobra iztočnica za balet.
Vseeno ste postali prvakinja in imate velik vpliv v operi.
Na kaj namigujete?
Da vam je uspelo prilagoditi
svoj severnoafriški videz baletnemu zboru.
In to v časih, ki še niso bili tako strpni in odprti.
Zgodaj ste se preimenovali.
Myriam Bel Hadj je postala Marianne Belage.
Kako doživljate to dvojnost?
Med tem, kar ste bili,
in odrsko različico?
Tu bova končali. Hvala, na svidenje.
Nekdanja primabalerina: Myriam Bel Hadj - Marianne Belage.
Krasno!
Nisi povedala. -Moja žena je iz Oujde na alžirski meji.
Sestali smo se, da izberemo predstavo.
Za otroke.
Morala bi nam povedati.
Zdaj se ve, gremo naprej. - Odkritje nam ne bo koristilo.
Ni vseeno, kako ji je ime? Vsi sklepamo kompromise.
Predlagam Sneguljčico.
Hrestača? -Ne Hrestača.
V tretjem dejanju Kitajci delajo akrobacije,
beli Rusi plešejo kazačok, Arabci pa jedo kukskus.
Pa kaj? -Silfida mi je všeč.
Pojasnili bi, za kaj gre pri tej vlogi.
Za kaj? Za pokorno, objektivizirano žensko.
Ne le hlini pokornost.
Globoko v sebi ni pokorna.
Sneguljčico bomo delali.
Oprostite, mudi se mi.
Za to predstavo potrebujemo glavno plesalko,
štiri stranske vloge in dve rezervi.
Neneh, zate še ne vemo,
ampak tu si lahko le rezerva, razumi.
To pa res ni prav.
Pomiri se.
Mirna sem. Ampak najbolje plešem, to se ve.
Zaslužim si vlogo, tudi če je Sneguljčica.
Nisi se prav lotila. Plesalka mora brzdati jezo.
Kakšno jezo? Pač ni pravično.
Pojdi iz dvorane.
Ne grem brez vloge.
Ven! -Ne.
Pojdi ven! - Hočem biti Sneguljčica.
Pusti me. -Ven. - Pusti me. -Ven!
Nočem iti. -Ven greš. - Pusti me!
Bel Hadj, ena koza si. To je zakonsko prepovedano!
Kaj boš počela do disciplinske komisije?
Ne vem.
Neneh.
Jej, ljubica.
Pridi plesat, Neneh. - Nehaj se kujati.
Pridi!
Opravičujem se.
Dober dan. -Dober dan.
Neneh je vzrojila, ko je slišala, da bo le rezerva
v plesni produkciji ob koncu leta.
Na žalost je že prej napadla sošolko.
Tudi jaz priznam svojo napako.
Morala bi ostreje ugovarjati njenemu sprejemu na našlo šolo.
Univerze,
najuglednejše ustanove, največja podjetja
morajo uvajati raznolikost.
Operi pa tega ni treba.
Nismo Newyorški balet.
Predajamo izročilo belopoltega baleta.
Lepo si to povedala.
Marianne, poslušali smo te. Ne smemo pa pozabiti,
kaj si storila Neneh.
Udarila si jo, oklofutala... - Ne.
Disciplinska komisija odloča o usodi Neneh-Fanta Gnaoré.
Med mojim šolanjem so učitelji pogosto delili klofute.
Od njih ni nihče umrl. -Drugi časi. - Pretehtajmo izključitev.
To bi bilo najbolje.
Povej, Neneh. Poslušamo te.
Žal mi je za izpad.
Od takrat me pekli v trebuhu.
Zelo mi je hudo zaradi staršev.
Razumljivo.
Gotovo se je pogovorila s starši.
Neneh mora ostati v šoli.
Ne strinjam se.
Nismo se pomenili.
Česa se pa bojiš?
Da bi se ponavljalo.
Govorimo o ubogi punčki, ne o zločinki.
Pometimo pred svojim pragom.
Zakaj? Opera smo, ne pa šola Montessori. -Dovolj.
Neneh bo ostala pri nas.
Ti, Marianne, se pa umakni.
Vzemi si dan počitka. - Me boste odpustili? -Ne bom.
Potrebuješ pa dopust.
Tako. Sestanek je končan. Hvala vsem. -Hvala.
No, je ta ženska pasja ali ni?
Meni se že zdi. -Meni tudi.
Nehajte. V bolnišnici je. Malo spoštovanja.
Če se pa dela belko. Sramuje se korenin.
Torej ne spoštuje svojih staršev.
Zakaj bi mi spoštovali njo?
Dvojno pasja je. -Grda si. - Se me sramujemo temne polti?
Ni enako. Nam se od daleč vidi, da smo temne.
Zakaj jo napadate? Jaz bi naredila isto kot ona.
Pretresena sem. Kaj govoriš?
Poslušaj se. Ti si črna tukaj, ne veš, kako je v mestu.
Tam je noro težko.
Nehaj.
Me vlečete? Tri tedne že drgnemo. Vas moram držati za rokice?
Niste pri stvari.
Druga vaja.
Veliki skoki in jetéji, ampak z développéjem.
To pa znam.
Oprostite.
Prav ti je.
Ples je individualna vadba znotraj skupine.
Si del skupine ali nisi?
Sedi in opazuj, koristilo ti bo.
Presedi ves teden, da bom imel mir.
Znova, pa brez prekinitev.
Tombé, glissade, pas de bourré, veliki jeté développé,
odprta arabeska piqué, fouetté iz četrte in petite course.
Poudarek z glavo.
Po passé fouetté poudarek z glavo in rokami.
Ne dvigajte ramen. Vsa teža je na nogi.
Dajmo.
Pazite pri pristanku, najprej peta, nič na tri četrt. Tako.
"Zavedam se, da spadam sem.
Nekomu jemljem mesto.
Oprostite za to.
Ne povejte moji mami, da sem odnehala, skrbelo bi jo.
Že tako ji delam sive lase.
Upam, da se bo gdč. Belage ali Bel Hadj,
ki je odlična učiteljica,
zdaj lahko vrnila na delo."
Ne vem, kaj naj vam rečem.
Kaj naj povem?
Z Neneh sva se vedno dobro razumeli.
Žal mi je, če sem bila
grda do nje.
Dober večer. -Vašo osebno. To mora iti na socialno službo.
Storite, kar morate, jaz bom pa tudi.
Izvolite.
Vstani, greva.
Podvizaj se.
Sedi v avto.
Sita sem svoje črne kože. Ne morem biti bela kot vsi?
Nisi sita svoje kože,
ampak rasizma v Franciji. - Hočem biti bela kot vsi drugi.
Ne bom več plesala v operi. - V ponedeljek greš nazaj.
Ne grem, sem rekla. Me nič ne vprašaš?
O mojem življenju ne boste odločali drugi. -V avto.
Rada bi živela kot prej.
Učitelji so rekli, da spadaš v to šolo.
Če boš dvomila, ti ne bo uspelo.
Ne da se mi več, oče.
Pogumno prenesi trpljenje.
Pogumno, hčerka.
Prisežem ti, da nočem več.
Vrnimo se k... Punce!
Hvala.
"Miš jé mačko."
Imamo dejanje v tvornem načinu.
Miš jé zverino. Zdaj pa obrnimo. Še vedno...
Ja?
Neneh, ravnatelj te kliče.
Ne bom zmogla.
Pretežko je.
Bila sem v tvoji koži.
Ko sem šla pri tvojih letih v baletno šolo,
mi tam ni bilo všeč.
Nisem govorila kot drugi, nisem poznala pravil.
Izstopala sem.
In trpela.
Ampak moje telo je bilo ustvarjeno za ples.
Plesala sem kot bojevnica, nisem pa uživala.
Moja učiteljica Claude Bessy mi je nekoč rekla:
"Izbrala sam te zaradi tvojih slabosti."
Potem pa je ples postal
preprost kot dihanje.
Pripravljena sem. - Pa pojdiva, hčerka.
MEDIATRANSLATIONS