DŽUNDŽI ITÓ: JAPONSKÉ DĚSY
Ty chceš jít do toho tunelu?
Snad byste se nebáli?
My se nebojíme. Že ne?
Tak je rozhodnuto.
Běžte domů pro baterky a pak se zase sejdeme.
Ty taky, Goró.
Goróova máma v tom tunelu…
Cože?
Tak to tam s náma musí tím tuplem.
Tak jo, jdeme dovnitř.
Dobře.
- Nestrkej do mě! - Nestrkám!
Ne tak nahlas!
Jak hluboko chceš jít, Hide?
Uprostřed tunelu se prý něco schovává.
Něco? Co přesně?
To nevím! Proto tam jdeme!
Co se tu sakra schovává?
Nesahej na mě!
Jdeme.
Koukejte.
Ty zdi jsou celé poškrábané.
Co to mohlo udělat?
Něco mi káplo na hlavu!
Je to krev?
Vždyť to byla jen kapka vody.
Nemáš vyprávět divný historky, ty blbečku!
Hej, kluci.
Co to je?
Brácho?
Mari? Jsi to ty?
Co tady děláš?
Vůbec nevím, jak jsem se sem dostala.
Mám strach, brácho.
Jak ses tu mohla jen tak ocitnout?
No tak, jdeme domů!
Tati.
Mari už spí?
Jo, ale má horečku.
Zítra by asi neměla chodit do školy.
Jasně.
Takže nevěděla, jak se tam dostala?
Je pravda, že ten tunel do sebe prý láká lidi.
Říkal jsi už Mari o tamtom?
O mámě?
Ne, neříkal.
Dávej na ni pozor.
Dobře.
Sněží.
Zítra bude bílo.
HISTORKA O TAJEMNÉM TUNELU
TRUCHLENÍ
Jsem doma!
Goró, neviděl jsi Mari?
Vždyť zůstala doma, ne?
Jo, ale teď jsem ji šel zkontrolovat a je pryč.
Že by odešla do toho tunelu?
To nevím.
S tou horečkou by se ale určitě neměla procházet ve vánici.
Půjdu ji hledat.
Ty zůstaň tady, Goró.
Už je dost pozdě.
Ta je tátova.
Tati?
OBSERVATOŘ A VÝZKUMNÁ LABORATOŘ KOSMICKÉHO ZÁŘENÍ
UNIVERZITA TÓTO
„Observatoř kosmického záření“?
Co to je?
Mari!
Ty tu dívku znáš?
Je to moje sestra.
Táta sem nejspíš přišel taky.
Tvůj otec? Toho jsme neviděli.
To je divné.
Ten tunel pokračuje dál?
Ano, tohle je teprve prostředek.
Možná prošel kolem.
To není možné. Všimli bychom si ho.
To ale nedává smysl!
Cestou sem jsem nikoho neviděl
a na zemi jsem našel jeho baterku.
Jestli chceš, klidně se jdi podívat dál.
Kojamová, vezmi ho tam autem.
Jistě, pane profesore.
Pak nám možná uvěří.
Jeminánku. Ty ses zranil?
Máš na tváři krev.
- Zpomalte trochu, prosím. - Jak je libo.
Už jsme skoro na druhé straně.
Od rána jsou tu jen stopy kol po našem autě.
Nikdo tudy neprošel.
Tak pojedeme zpátky.
To je divný. Hrozně divný.
Třeba táta zmizel někde v tunelu.
Určitě se už vrátil domů.
Mimochodem,
co přesně je observatoř kosmického záření?
Zemi z vesmíru bombarduje kosmické záření.
A my tenhle typ radiace studujeme.
Prochází lidským tělem jako rentgenové paprsky.
Dostává se skrz horu až sem k nám.
Proto se k jeho pozorování často používají staré tunely.
To jsem teda moc nepobral.
Tati?
Mám strach, brácho.
Proč sem pořád chodím? Vůbec to nechápu.
Mari.
Nemáte nějaké další příbuzné, Goró?
Co kdybyste k nim odjeli, než se váš táta najde?
Máme tetu v Tokiu. Zkusím jí zavolat.
Co to má znamenat?
Takhle nemůžu provádět seriózní výzkum!
Přístroj funguje, ale ta data nedávají smysl!
Pane profesore!
Jste v pořádku?
Ano.
Jenom jsem od chvíle, co sem jezdíme,
nějaký unavený.
Popravdě jsem od té doby taky divně vyčerpaná.
Vy taky?
Možná se tu vážně děje něco podivného.
Pane profesore! To musíte vidět!
Tohle je ta naše společná fotka.
Co to má být, Išikuro?
Taky vám připadá, jako by tím tunelem něco poletovalo?
Podívejte se pořádně.
Vypadá to, jako by skrz nás
procházelo něco ve tvaru člověka. Jako rentgen!
Ano, vážně to vypadá jako lidé.
Co to proboha je?
Možná duchové?
Duchové přece neexistují.
Nemohla by ta nesmyslná data ukazovat na jejich existenci?
Jestli opravdu prolétají našimi těly…
Přijímáme vysoké dávky radiace.
Sice to zní nepravděpodobně, ale neměli bychom tu zůstávat dlouho.
OBSERVATOŘ UZAVŘENO DO ODVOLÁNÍ
Tady Kojamová z observatoře!
Rychle přijď! Stalo se něco hrozného!
Goró!
Pan profesor a Išikura…
Ty siluety poletují všude kolem.
Vidím je! Procházejí zdmi!
A my se propadáme do země…
To není možné.
Proč nás pohlcují pevné povrchy?
Jsme…
Jsou pryč.
Goró!
Zase jsme se sem vrátili!
Jako by nás sem něco přitahovalo!
Mám strach, brácho!
Mari!
Rychle, paní Kojamová!
Goró! Něco nás…
Paní Kojamová!
Něco nás sleduje!
Brácho!
Kojamová!
Neodcházejte!
Paní Kojamová!
Ne!
Brácho.
Pomoz mi!
Raz, dva, tři, čtyři.
Zmrzlinový, zmrzlinový, zmrzlinový autobus.
Tak jakou si dáte dneska?
Zmrzlinový, zmrzlinový, zmrzlinový autobus.
Vaše chmury se roztečou hnedka.
ZMRZLINOVÝ AUTOBUS
Zmrzlina, zmrzlina! Lahodná zmrzlina!
- Kdo si dá zmrzlinu? - Kup mi zmrzku, tati.
- Ne, za chvíli budeme večeřet. - Hezky se zařaďte do fronty.
Kam pojedeme dneska?
Kam byste chtěli?
Někam, kde bude sranda!
Užij si to. Až se vrátíš, dáme si večeři.
- Promiňte… - Jestlipak to není náš nový soused.
Jmenuju se Sonohara. Kam ty děti odváží?
Asi před měsícem
začal jezdit každou sobotu sem na sídliště.
Děti se na sobotní večer vždycky strašně těší.
Zatímco jedí zmrzlinu, projíždím se s nimi po městě.
Je to taková pozornost podniku.
Nebojte, u mě budou v bezpečí.
Já chci zmrzku.
To tě to trucování ještě nepřešlo?
Ne, chci zmrzku.
Pojď se radši najíst, než ti to vystydne.
To tvoje jídlo se nedá jíst.
To není pravda.
Pane jo! To je ale mňamka!
Já chci radši zmrzku!
Mami!
Chci bydlet s mámou!
Mami!
Zmrzlinový, zmrzlinový, zmrzlinový autobus.
Tak jakou…
- Poslyš, Tomoki. - Co?
Vážně chceš bydlet radši u mámy?
Zmrzlinový autobus!
To už je sobota?
Zmrzlina, zmrzlina. Lahodná zmrzlina!
Kdo si dá zmrzlinu?
Tak jo, Tomoki. Já ti tu zmrzku koupím.
Fakt?
Čokoládovou, prosím!
- Jakou chceš? - Čokoládovou!
Dobrý den. Tak co si dáte?
Jednu čokoládovou, prosím.
Hned to bude.
Tak jo, hezky do fronty. A žádné předbíhání.
Klidně běž taky, Tomoki.
Můžu?
Ale až se vrátíš, musíš sníst večeři.
Tak jo!
Zmrzlinový, zmrzlinový, zmrzlinový autobus.
Jsem doma!
Ten zmrzlinový autobus byl úžasný, tati!
Vevnitř byla hora jahodové zmrzliny!
Soutěžili jsme, kdo jí olíže víc!
Mám z ní úplně červený jazyk. Hele!
A co ta čokoládová zmrzlina?
Tu jsem snědl taky.
Z tolika zmrzliny tě bude bolet břicho.
Nebude. A večeři nechci!
Slíbil jsi, že ji sníš!
Už nemůžu!
Neskutečný.
Hora jahodové zmrzliny… Co tím asi myslel?
Jsem doma!
Co to…
Musel si v tom autobusu najít kamarády.
Dnešním hostem je Terumi Fudžinová, známá zpěvačka a bavička.
Zdravím!
Poslední dobou už neříkáš, že bys chtěl bydlet s mámou, Tomoki.
Proč bych to dělal? K ní zmrzlinový autobus nejezdí.
Zmrzlinový, zmrzlinový…
Poběž!
Tak zatím!
Měj se!
Zmrzlinový, zmrzlinový, zmrzlinový autobus.
Prosím vás.
Nemohl bych se projet s dětmi?
Omlouvám se,
ale dospělí do autobusu nesmí.
Aha.
Co to sakra je?
Kde se to tu…
Co to je?
Jsem doma!
Tomoki?
Máš tu kamarády?
Jste nějak potichu.
Ken'iči je vanilkový.
Takeši je čokoládový.
Kazujuki je jahodový.
A Daisuke jogurtový.
Všichni se roztekli!
Cože?
Chutnají skvěle!
Přestaň! Nelízej to!
Zmrzlinový…
Zmrzlinový autobus…
Zmrzlina, zmrzlina.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová
Zajímavé. Ten červený inkoust po uschnutí zčernal.
Skvěle, to se mi hodí.
Odkud ale jde ten železitý pach?
To je jedno.
Co to ke mně letí za věc? Má můj obličej.
Musím si zaznamenat všechno, co vidím a slyším.
Pořád mi ale chybí papír.