DŽUNDŽI ITÓ: JAPONSKÉ DĚSY
1996
POZŮSTATKY MUŠLOVÉ HROMADY V ADŽIME
NEVSTUPOVAT
Pane profesore.
Copak, Jamaoko?
Myslíte, že tyhle vrstvy
vznikly přirozeně, nebo je vytvořili lidé?
Podle stáří bych neřekl, že je to vrása.
Rozhodně nejeví známky žádného bočního tlaku.
Co ale způsobilo to zakřivení?
Taky vám připomínají člověka z profilu?
A navíc tu vznikly i horizontální vrstvy.
Zkus kopat ještě hlouběji.
Dobře.
Pane profesore.
Vypadá to
na prastaré ostatky.
Je to lebka malého dítěte.
Myslíte, že souvisí s těmi vrstvami nad ní?
Možná jsou to pozůstatky nějakého rituálu.
Rituálu?
Nejspíš pohřebního.
Možná na zesnulého postupně kupili tenké vrstvy hlíny.
Vrstvili jednu za druhou,
až vytvořili mohylu ve tvaru člověka.
A tu mohylu pak zakryla zemina?
Je to jenom hypotéza.
Až provedeme analýzu půdy, budeme moudřejší.
Jestli máte pravdu, je to průlomový objev!
Přesně tak.
To je úžasné.
Podle předpovědi pršet nemělo.
- Musíme to tu rychle zakrýt! - Jasně.
Hej, začalo pršet!
No tak, přineste ty celty! Rychle!
VRSTVY DĚSU
2017
Jsi vážně šikovná, že jsi na tom výročí tátova úmrtí
vydržela tak dlouho sedět, Reimi.
No tak, mami. Už přece nejsem malá.
Obřady zvládám jedna dvě.
Opravdu? Ještě nedávno jsi mě hned prosila,
abych tě vzala na ramena.
Byla jsi strašně roztomilá.
Už toho nech.
Fakt jsi byla rozkošná.
Dokonce si tě kvůli tomu brali do reklam.
Proč jsi s tím sekla?
Touhle dobou z tebe mohla být celebrita.
To bych nedokázala, Narumi.
Přece jenom jsem introvert, co se užírá minulostí.
Tehdy jsem se musela dost přemáhat.
Chtěla jsem si užívat dětství.
Reimi!
Promiň mi to! O tom jsem vůbec nevěděla!
To nic, mami.
Kdybych se mohla vrátit v čase, rozmazlovala bych tě!
Pořád bych tě nosila na ramenou!
Vždyť ses o ni starala dobře. Jak by mohla být nešťastná?
Platila jsi jí všemožné hodiny.
A kolik času a peněz jsi vrazila do jejích zubů…
Mně jsi je spravit nenechala.
Kvůli tobě je mám dodneška křivý.
No tak, Narumi.
O co ti jde?
Přestaň se takhle litovat.
Reimi přece chodila do televize.
Nepřestala jsi, ani když s tím sekla.
Protože jsem viděla, že má potenciál.
Ty jsi byla ztracený případ. Jsi totiž šereda.
Cože?
Dávej pozor na cestu!
Jste obě v pořádku?
Reimi!
Jsi v pořádku, Reimi?
Její obličej…
Je to tvoje chyba! To ty za to můžeš, Narumi!
Pane doktore! Jak to s ní vypadá?
Probudila se.
Díky bohu.
Stalo se ale něco divného. Pojďte se podívat.
Cože?
Co to má být?
Má obličej!
Ano, na místě poškozené pokožky vyrostla nová vrstva.
Nedává to žádný smysl.
Podívejte.
Co to má znamenat?
Vaše dcera se skládá z mnoha a mnoha vrstev.
Nemá mozek, kosti ani žádné vnitřní orgány.
Tohle všechno jsou vrstvy pokožky.
Jinými slovy se její tělo skládá jenom z kůže.
Ale no tak, takové hloupé vtípky si nechte.
Ani mně se tomu nechce věřit.
To je hrůza!
Reimi…
Takže…
mi chcete říct, že je jako vrstvená bábovka?
Bábovka!
Něco takového.
Stavba jejího těla mi připomíná letokruhy stromu.
I ty její vrstvy možná nějak souvisejí s věkem.
Co tím chcete říct?
Tady uprostřed začínala jako plod v děloze.
A další vrstvy přibyly,
když jí byl jeden rok, pak dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm,
devět, deset, jedenáct, dvanáct, třináct, čtrnáct,
patnáct, šestnáct, sedmnáct, osmnáct, devatenáct
a nakonec dvacet let.
Tahle vrchní vrstva představuje její současnou podobu.
Takže chcete říct, že má v těle i svoje mladší já?
Ano, teoreticky má.
Měli bychom ji důkladně vyšetřit, abychom stanovili další léčbu.
To nebude třeba.
Vezmu ji domů.
Jen co se jí to začne hojit, odvezeme si ji, Narumi.
Pak mi s ní pomůžeš.
Reimi je prokletá, mami.
Vzpomínáš na to naleziště?
Na tu mušlovou hromadu v Adžime?
Pořád si pamatuju fotky vrstev kolem té lebky.
Vypadalo to jako Reimi na magnetické rezonanci.
Ta mohyla musela být prokletá.
Táta si s tou kletbou neměl zahrávat.
Co se vrátil, byl pořád divnější a divnější.
A o devět let později umřel.
Tím to ale neskončilo.
To prokletí zasáhlo i Reimi, která se narodila rok po výkopu.
I mně se nakonec dotklo.
Jenom se podívej.
Taky jsem vrstvená.
Bolí tě to ještě, Reimi?
Už ne, mami.
S tou jizvou se netrap.
Já už na něco přijdu.
Dobře.
Tak je hodná.
Dostala jsem nápad.
Měly bychom tu lebku řádně pohřbít.
Zeptáme se univerzity, jestli by nám ji…
Nebuď tak pověrčivá. Já nic pohřbívat nehodlám!
Ale…
Měly bychom zkusit všechno, mami.
Přece jenom je to kletba.
Nezačínej s tím i ty, Reimi.
Je to obyčejná nemoc. Neboj, já se o tebe postarám.
Ale co přesně s tím plánuješ udělat?
- Seženu ty nejlepší doktory a… - Už toho konečně nech!
Něco takového žádný doktor nevyléčí!
Nechovej se ke mně jako k dítěti!
Reimi.
Nesahej na mě! Je mi z tebe zle!
Tohle divadýlko už mě pěkně unavuje!
I za tu autonehodu můžeš ty!
Reimi?
Slyšíš mě?
Jestli mě slyšíš, moje dvouletá Reimi, tak odpověz.
Moje rozkošná malá Reimi. No tak, ozvi se mamince.
Já vím, že mě slyšíš, Reimi.
Pročpak mi neodpovídáš, Remi?
Reimi?
Reimi.
Proč mi neodpovídáš?
Já vím, že tam jsi…
Mami.
Zvedni mě.
Vezmi mě na ramena, mami.
Reimi! Takže mě slyšíš! Moc se mi po tobě stýskalo.
Pusť mě ven.
Pusť mě ven, mami.
Chceš ven? Ty moje chuděrko!
Jak bych ti tak mohla pomoct?
Co se děje, Reimi?
Co to děláš, mami? Tobě přeskočilo!
Neboj, odstraňuju jen ty špatné vrstvy.
Musím se dostat až ke dvouleté Reimi,
dokud je ta vadná v bezvědomí!
Mami!
Mami.
Mami? Honem mě pusť ven.
Už jsem u tebe, Reimi.
Určitě se tam v té tmě pěkně mačkáš.
Ještě chvilku počkej. Maminka na to musí jít opatrně, víš?
Přestaň, mami!
Ještě kousek!
Už tam budu. Ještě pár vrstev!
Vezmi mě na ramena, mami.
Konečně.
Konečně tě zase vidím, moje maličká Remi.
Počkej chvilku. Oloupu ti zbytek těla.
A ty mi pomoz, Narumi!
Dělej!
Co to má sakra být?
Co se to stalo?
Mami…
Mami?
Co to děláš?
Právě mě něco napadlo.
To prokletí muselo zasáhnout i mě.
Sloupu se do svého 38letého já
a porodím novou Reimi!
Sleduj, Narumi.
Jdu na to.
Mami.
Vezmi mě na ramena, mami.
Často snívám o moři.
Je to pokaždé ten samý sen.
Nechávám se unášet hlubinami.
A pak narážím na ohavné ryby, které tam přežívají od pradávných dob.
Všechny vypadají, jako by na ně zapomněl sám vesmír.
CO VYVRHLO MOŘE…
To je pravý?
Podívejte. Po celém těle má takové zvláštní výčnělky.
K čemu můžou být?
Možná ve vodě září podobně jako výběžek mořského ďasa.
To by znamenalo, že tenhle obří tvor
matně ozařoval černočerné hlubiny mořského dna.
To je vážně děsivá představa.
Máme tu dost čumilů.
Je to tak.
- Řekni policii, ať je drží zpátky. - Dobře.
To máme dneska vedro.
Jste v pořádku? Udělalo se vám špatně?
Trošku.
Zatočila si mi hlava.
Přece jenom je horko a pěkně to smrdí.
- Měla byste jít na chvíli do stínu. - Jste moc hodný.
Odstupte od toho tvora, prosím vás!
A nesahejte na něj!
To je teda puch.
Už se to začalo rozkládat.
To nesmíme dopustit, je to objev století.
Ano, musíme si pospíšit.
Jste tu sama?
Ano, když jsem se o tom dozvěděla,
nemohla jsem to pustit z hlavy.
Nápodobně, taky jsem si nemohl pomoct.
Popravdě ale moře moc nemusím. Je mi to trapné, ale štítím se ryb.
Ani já moře nemám ráda.
Proč ho nesnášíte vy?
Omlouvám se. Nechtěl jsem vyzvídat.
To nic.
Jeden můj známý se kdysi utopil.
Pamatujete, jak se před sedmi lety
u Izu potopil ten trajekt s pasažéry?
Byl na něm.
To je mi líto. Byl to váš přítel?
Ne, snoubenec.
Upřímnou soustrast.
To prostě nemohl přežít.
Co myslíte, že je ten tvor zač, pane Šioto?
To je dobrá otázka. Nejspíš…
Koukej na to, Amino.
Na co?
Lidská těla.
- Co to má být? - Vevnitř jsou těla.
Ono to žralo lidi?
Něco se tam děje.
To je zvláštní.
Podle umístění to vypadá, že jsou ve střevech.
Přitom ale nejsou ani trochu rozložená.
Nedává to smysl.
Měli bychom to rozříznout a dostat ty oběti ven.
Rozříznout?
Oni jsou naživu.
To je on! Tadaši!
To je můj snoubenec, který před sedmi lety zmizel u Izu!
Jste si jistá?
Ano! Je to určitě on!
To mluvíte o tom trajektu?
Tehdy zmizela spousta pasažérů a nikdo je nikdy nenašel.
Že by to byli oni?
Sežrala je ta obluda a oni sedm let přežívali v jejích útrobách?
Je to vůbec možné?
Tadaši!
To jsem já, Mie!
Mie.
Něco tady nehraje.
Chovají se jako paraziti.
Paraziti?
Ano.
Museli vysávat živiny ze střev toho tvora.
Tak podle mě přežili.
Aha.
Je ale opravdu možné, aby člověk parazitoval na jiném živočišném druhu?
Překlad titulků: Eliška K. Vítová
Poslyšte, broučci.
Chcete povyprávět o té ženě, co tu včera byla?
Vážně mě to překvapilo.
Kdo by to byl řekl, že existují i takoví lidé?
Přesně tak. Že mám pravdu?
I ona měla brouky na obličeji.
Kdyby mi neřekli, ať si na ni dávám pozor,
už bych tu s vámi nebyl.