JUNJI ITO MANIAC
Ishida, jeg er så glad for, at du er her.
Universitetsstuderende foretrækker lejligheder nutildags.
Jeg frygtede, at ingen gad bo på et pensionat som dette.
Her er så rent.
Det er, fordi min datter, Shinobu, boede her.
Hvad? Jeg håber ikke, hun flyttede på grund af mig.
Overhovedet ikke.
Værelset her var til logerende, så du skal ikke bekymre dig.
Har du noget imod at spise morgenmad og aftensmad sammen med os?
Det lyder fint.
Og jeg arbejder i løbet af ugen, så aftensmaden må godt være sent.
Det er fint. Mine ting kommer i morgen.
Udmærket.
Mange tak.
Velbekomme.
"GYDE"
Jeg går en tur.
Okay, pas på derude.
Det er godt nok en høj mur.
Ishida? Der er aftensmad! Kom ned.
Må jeg sætte mig?
Ishida, sæt dig der.
Tak.
Shinobu, sig hej til Ishida.
Rart at møde dig.
I lige måde.
Går du i gymnasiet, Shinobu?
Hun er 14 og går i folkeskole.
Jaså.
Ishida, hold dig ikke tilbage. Spis så meget, du vil.
Tak.
Lad os spise.
PIGTRÅDSHELVEDE
Hold nu op.
Det er ikke fair, Hiroshi.
Hvorfor larmer de så sent?
Hiroshi, vent!
Kom ikke herhen!
Hey, dæmp jer så!
Fang mig, hvis du kan!
For fanden da.
-Lad være. -Det er for hurtigt.
Lad være! Herovre!
Hej!
Det var tæt på.
Hej! Hold så k…
Undskyld mig.
Skal jeg hjælpe dig?
Åh, Shinobu.
Du skræmte mig.
Jeg har ikke så mange ting. Jeg klarer mig.
SKJALDENS SKÆBNE
Tak.
Denne reol var engang min.
Er det rigtigt?
Der skete forresten noget underligt i går aftes.
Jeg hørte børn lege udenfor.
Jeg troede, lyden kom fra gyden på den anden side af muren.
Men da jeg kiggede, var der ingen.
Nå, det?
Området her har mange gyder,
så lyde virker nogle gange til at være tættere på.
Jeg hørte dem hele tiden på dette værelse.
Det lyder, som om de er lige i nærheden.
Jaså.
Vent, Ishida. Du sagde, du kiggede. Hvordan det?
Jeg hoppede op på væggen fra vinduet.
Det var for mørkt til at se noget.
Det er farligt.
Gør det ikke igen.
Tro mig, jeg lader være.
Jeg faldt næsten.
Jeg gør det ikke igen.
Lad være med det.
Jeg er bare glad for, at der ikke skete noget.
Livet er dyrebart.
Hvor dramatisk.
Shinobu!
Undskyld mig.
Du bor på anden sal hjemme hos familien Ishida, ikke?
Jo, men…
Jeg må tale med dig. Er det okay?
Så du…
Ja, for ti år siden.
Jeg boede på det værelse.
Hvad ville du tale om?
Jeg havde aldrig lyst til at tale om det igen.
Men jeg kan ikke holde det tilbage mere. Jeg har mareridt hver eneste nat.
Du har set den høje, smalle mur ved siden af huset, formoder jeg?
Den med pigtråden?
Ja. Der blev vist begået et mord derinde.
Et mord?
I et hjørne af den lukkede gyde
er der en stållem, der fører ned under jorden.
Jeg fandt ligene af tre børn dernede.
Børnelig?
Og på væggen var der tre børneformede pletter.
De tre pletter træder ud af væggen om natten
og løber rundt i den afspærrede gyde.
Jeg rystede af skræk, når jeg så dem fra vinduet hver nat.
Helt ærligt. Så er det godt med dine syge vittigheder.
Det var bare en drøm.
Det troede jeg også.
Men mindet er alt for ægte.
Desuden har værelset ikke et vindue, der vender ud mod gyden.
Det er absurd. Det ved jeg, det har!
Der var et lille vindue.
Prøv at finde det!
Du bør ikke lave sjov på den måde.
ADVARSEL: VEJKRYDS ECHIZEN BY
Det var en syg joke.
IDIOT. JEG DOLKER DIG. JEG VIL DRÆBE.
DØ, GAMLE MAND. DØ. JEG GJORDE DET. :::
Det var sandt!
Shinobu?
Du fandt det skjulte vindue.
De lig dernede. Har du…?
Da jeg var lille,
var der tre bøller, der opførte sig, som om de ejede den gyde.
Jeg låste dem inde i det hul.
Det var trods alt min højt elskede legeplads.
Min helt egen.
Omkring en uge efter jeg låste dem inde,
dukkede deres skikkelser op på væggen.
"Nå, de er døde," tænkte jeg.
Min far fandt tre lig, da han kiggede i hullet.
Jeg tror, han indså, hvad jeg havde gjort.
Derfor spærrede han hurtigt gyden af med en høj mur.
Inden længe havde vi ikke flere pensionærer.
De blev alle skræmt ud og rejste.
For om natten kommer bøllerne ud af muren og fortsætter.
Så jeg fik dette værelse.
Og gyden blev igen mit eget private rum.
Kun jeg kunne komme ind og gå.
Så inviterede jeg to kammerater over, som jeg hadede, og dræbte dem.
Derefter dræbte jeg min plageånd af en far.
Men de er alle sammen så stædige.
De blev til pletter på væggen,
og om natten kom de ud og råbte fornærmelser af mig.
De taler om at hive mig derned hver aften.
Men jeg går aldrig derned, når det er blevet mørkt.
De kan aldrig lægge en finger på mig.
Men jeg elskede at se dem lide mere end noget andet.
Så jeg var imod det, da min mor sagde, at hun ville leje det værelse ud igen.
Ishida?
Han må være besvimet.
Rumi.
Undskyld, gå du bare i forvejen. Jeg må hjælpe læreren.
Men det er på tide at tage hjem.
Shimada, du burde tage hjem. Dine forældre kunne blive bekymrede.
Det er fint, Okabe. Mine forældre er bortrejste.
Jeg frygter, du ikke når at blive færdig med udstillingen.
Det kan jeg selv klare.
Der er ikke mange dage tilbage.
Som medlem af kunstklubben vil jeg gøre alt for at hjælpe dig.
Tak, Shimada.
Okabe, din udstilling er helt fantastisk.
Jeg har aldrig set kunst som din før.
Skulpturer uden hoveder?
Min pointe er, at fjerner man ansigterne, får man uendelige muligheder.
Kunst kræver ikke et ansigt.
Det menneskelige ansigt kan udtrykke så mange følelser,
men se på ansigterne på berømte malerier, gamle som nye.
De er normalt udtryksløse eller griner.
Så jeg tænkte, hvorfor ikke skære ansigtet fra?
Det virker bare som en eftertanke.
Du lyder som en kunstner.
Jeg er en kunstner.
Men nogle gange kan jeg godt lide at lave skulpturer med hoveder.
"HOVEDLØS STATUE"
Hej, Masami, Sanae. Er der sket noget?
Rumi, Okabe er blevet myrdet.
Hvad?
En af de ældre elever fandt ham i billedkunstlokalet i morges.
Hans hoved var vist væk.
Hans hoved?
Det var vist blevet skåret af, og kun hans krop blev fundet i lokalet.
Shimada, jeg går nu.
Øjeblik.
Sig ikke til nogen, at jeg blev på skolen.
Okay. Vi ses senere.
Rumi? Rumi, er du okay?
Har du set Shimada i dag?
Han er her vist ikke endnu.
Jaså.
GÅ IKKE IND
Ja? Hvem er det?
Shimada, det er mig!
Rumi? Er der noget galt?
Du må have hørt om Okabe.
Vi talte med ham i billedkunst i går,
og nu er han død.
Ved du, hvad der er…
Shimada?
Rumi, tror du, jeg er morderen?
Selvfølgelig ikke. Du opfører dig underligt i dag.
Underligt? Kærlighed får alle til at opføre sig underligt.
Rumi, du er så smuk.
Shimada! Hvad er der med dig?
Jeg kunne ikke vente med at se dig til billedkunst hver dag.
Ved du, hvor hurtigt mit hjerte slår, når jeg ser dig?
Lad os gå en tur. Der er noget, jeg kun kan fortælle dig.
Det er så uhyggeligt her.
Vi har ikke noget valg.
Vi skal bruge opslagsbogen til morgendagens engelsktest.
Hvorfor skulle den ligge i billedkunstlokalet?
BILLEDKUNSTLOKALE
Se.
Det var der, Okabes lig blev fundet.
Hvorfor blev han mon myrdet?
Måske var nogen vred på ham.
Hvorfor ellers dræbe ham sådan?
Stop så. Skynd dig at hente bogen.
Sikken barbarisk måde at dræbe nogen på. Hvem i alverden halshugger folk?
Og de har ikke fundet hovedet.
Hold op med at tale om det her!
Skynd dig, Masami!
Vent lidt. Jeg skal lige finde den.
Der kommer nogen.
Okabe!
Er Okabe i live? Er det virkelig sandt?
Han var i bekneb og gemte sig i skolebygningen.
Jeg skal se ham i aften. Kom med mig.
Shimada, hvor er Okabe?
Han kommer snart.
Lad os vente på ham derinde.
Hvad er den forfærdelige lugt?
Det er som råddent kød.
Er det min fantasi?
Hvad? Skulpturerne er væk!
Hvorfor er piedestalerne her stadig?
Hvorfor låste du døren?
Hvad er der galt, Shimada?
Der er ikke noget galt.
Hvorfor lyder du sådan?
Hvad med Okabe? Hvor er han?
Han har været der hele tiden.
Se.
Se, den store kunstner, Okabe.
Rumi, du har så smukt et ansigt.
Rumi.
Rumi!
Rumi.
Hjælp mig!
Rumi.
Rumi!
Er det en gipsstatue?
Den vil ikke åbne!
Se! Jeg sagde, se!
Der er et mere derovre!
Sikke et smukt ansigt.
Jeg må bare have det.
Nej! Jeg tager det!
Giv mig det.
Nej!
Giv mig…
…dit hoved.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil
Et hul åbnede sig, så jeg kunne nå ind i det tilstødende rum.
Men insekterne hvisker indbyrdes.
Nu ser jeg!
Jeg har blot fulgt deres instrukser hele tiden.
Jeg lytter ikke til de insekter længere.
Så jeg pressede min udmagrede krop gennem hullet og sprang ud!